Справа № 466/430/24                                Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В. 
Провадження № 22-ц/811/369/25                 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

          17 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року в справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 

встановив:
У січні 2024 року Львівське міське комунальне підприємство (далі – ЛМКП) «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2020 року по 30.11.2021 року в розмірі 13021 грн. 54 коп. та послуги з гарячого водопостачання за період з 01.09.2021 року по 30.11.2021 року в розмірі 757 грн. 62 коп.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає ЛМКП «Львівтеплоенерго».
По вказаних житлово-комунальних послугах, з 01.07.2014 року відповідачам відкрито особовий рахунок і щомісячно направлялись квитанції про нарахування вартості наданих послуг для з їх оплати. 
Відповідачі, як споживачі послуг, належним чином не виконували своїх зобов`язань по їх оплаті, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 13021 грн. 54 коп. за період з 01.11.2020 року по 30.11.2021 року та за послуги з постачання гарячої води в розмірі 757 грн. 62 коп. за період з 01.09.2021 року по 30.11.2021 року, яку позивач просить стягнути з них солідарно в примусовому порядку. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року позов задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за централізоване опалення в розмірі 13021 грн. 54 коп. та послуги гарячого водопостачання в розмірі 757 грн. 62 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, в розмірі 2684 грн., по 1342 грн. з кожного відповідача.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ЛМКП «Львівтеплоенерго» відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що позовна заява та доповнення до неї підписані неуповноваженою особою, доповнення до позовної заяви не були направлені відповідачу, як учаснику справи, проте, суд першої інстанції, в порушення вимог п.п.2, 5 ч.2 ст.49 ЦПК України, не повернув доповнень до позовної заяви, окрім того, в порушення вимог ч.ч.1, 2 ст.126, ч.1 ст.127 ЦПК України, судом не залишено без розгляду відповідь на відзив ЛМКП «Львівтеплоенерго», оскільки такий був поданий з пропуском процесуальних строків, із затримкою майже в три місяці. 
Стверджує, що жодної заборгованості у відповідача перед позивачем не існує, доказування позивача побудоване на припущеннях, тому не заслуговує на увагу, крім цього, в наданих позивачем розрахунках існує нічим не підтверджена заборгованість за попередні роки, яка не могла бути стягнута в судовому порядку. 
Додає, що судом при прийнятті рішення не застосовано вимоги ст.ст.1, 3, ч.1 ст.19, п.1 ч.3 ст.20, пп.3 п.2 ст.21, ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.2, ч.3 , 4 ст.179 ГК України. 
Зауважує, що між позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» та відповідачами відсутні будь-які договірні відносини про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, надана ЛМКП «Львівтеплоенерго» копія договору не є належним доказом договірних відносин, не має юридичної сили, оскільки не відповідає вимогам Порядку оформлення копій документів, унормованому наказом МЮУ №1000/5 від 18.06.2015 року «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях». 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07.10.2025 року, є дата складення повного судового рішення – 17.10.2025 року.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідачі  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №2 від 26.12.2023 року. 
Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 . 
Житловий будинок АДРЕСА_3 обладнаний будинковим приладом обліку теплової енергії та гарячої води. Кількість та вартість теплової енергії, спожитої для потреб опалення даного будинку, розраховуються згідно показів приладів обліку та встановлених тарифів.
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.
Для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» на споживача ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
05 січня 2022 року Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ №466/15/22, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 13121 грн. 54 коп., постачання гарячої води в розмірі 816 грн. 46 коп., інфляційні нарахування в розмірі 592 грн. 05 коп. та три проценти річних у розмірі 197 грн. 47 коп. за період з 01.10.2020 року по 30.11.2021 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 березня 2023 року судовий наказ від 05 січня 2022 року №466/15/22 скасовано, роз`яснено ЛМКП «Львівтеплоенерго» право звернутися до суду з такими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.
02.01.2024 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду в порядку позовного провадження про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 13021 грн. 54 коп. за період з 01.11.2020 року по 30.11.2021 року та послуги з гарячого водопостачання в розмірі 757 грн. 62 коп. за період з 01.09.2021 року по 30.11.2021 року. Розмір заборгованості стверджується відповідними розрахунками заборгованості.
Надаючи правову оцінку дослідженим у справі доказам та спірним правовідносин, колегія суддів виходить з такого.
Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року (далі – Закон №2189-VIII).
Згідно із ст.1 Закону №2189 VIII, житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
За змістом вказаного Закону, законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статей 7, 8 Закону №2189-VІІІ, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів із зобов`язанням оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг.
Згідно з ч.ч.1, 3 Закону №2189-VІІІ, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до пункту 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Договір про надання послуг із централізованого опалення між позивачем та відповідачами не укладався, однак, правовідносини, які виникли між ними, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, чинним у спірний період.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №344/10719/16-ц.
Наведене спростовує посилання відповідача на відсутність оформлених у письмовій формі договірних відносин, як на підставу звільнення від оплати комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що за період з 01.11.2020 року по 30.11.2021 року ОСОБА_1 нараховано за послуги з централізованого опалення 14423 грн. 78 коп. 
Протягом вказаного періоду ОСОБА_1 вносив кошти на сплату вартості наданих послугу з централізованого опалення, чим підтвердив факт отримання наданих позивачем послуг. 
Загалом, за вказаний період ОСОБА_1 сплатив 4302 грн. 30 коп.
Таким чином, розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2020 року по 30.11.2021 року становить 10121 грн. 48 коп.
Натомість, у розрахунок заборгованості по централізованому опаленню включено заборгованість в сумі 3300 грн. 06 коп., яка не охоплюється спірним періодом, а існувала станом на 01.11.2020 року. 
Аналогічно, з розрахунку заборгованості за постачання гарячої води, споживачу ОСОБА_1 за період з 01.09.2021 року по 30.11.2021 року нараховано 790 грн. 74 коп. 
Протягом вказаного періоду ОСОБА_1 сплачено 451 грн. 44 коп.
Таким чином, розмір заборгованості за вказаний період становить 339 грн. 30 коп., а не 757 грн. 62 коп., про що зазначено у позові. 
В розмір заборгованості за вказаним видом комунальних послуг безпідставно включено суму боргу, яка існувала станом на 01.09.2021 року. 
Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, належним чином поданий позивачем розрахунок заборгованості не перевірив, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.
Доказів, які б свідчили про оплату вказаної суми боргу, матеріали справи не містять, тому колегія суддів доходить висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 10121 грн. 48 коп. за період з 01.11.2020 року по 30.11.2021 року та за послуги з гарячого водопостачання в розмірі 339 грн. 30 коп. за період з 01.09.2021 року по 30.11.2021 року.
З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява та доповнення до неї підписані неуповноваженою особою, є безпідставними з огляду на наступне.
Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, повинна відповідати положенням, визначеним ст.ст.175, 177 ЦПК України.
Зокрема, частиною другою статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Згідно з ч.7 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
З матеріалів справи встановлено, що до позовної заяви додано довіреність, видану 28.09.2021 року керівником юридичної особи – директором ЛМКП «Львівтеплоенерго», про надання повноважень юрисконсульту даного підприємства – Коцелко Ю.В. вести справи підприємства в усіх організаціях, установах та підприємствах України з правом підпису позовної заяви та інших заяв, скарг, клопотань.
Довіреність видана на три роки без права передоручення іншим особам та зареєстрована за №339. 
Доповнення до позовної заяви підписано представником ЛМКП «Львівтеплоенерго» – юрисконсультом юридично-претензійного відділу ЛМКП «Львівтеплоенерго» О.Трофимчук, яка діяла на підставі довіреності від 24.12.2021 року, зареєстрованої в реєстрі за №48.
Положеннями статті 244 ЦК України, яка регламентує представництво за довіреністю, визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Згідно з приписами статті 246 ЦК України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.
Відповідно до ч.3 ст.58 ЦПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого представника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Особи, які можуть бути представниками, визначені статтею 60 ЦПК України. 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Згідно з п.1 ч.1, ч.3 ст.62 ЦПК України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
Таким чином, цивільно-процесуальним законодавством визначено конкретні випадки, в яких представником у суді, крім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.
Відповідно до п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно з ч.1 ст.176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів – сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Ціна позову в даній справі становить 13779 грн. 16 коп., що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже, зазначена справа є малозначною відповідно до закону, тому представництво позивача в суді на підставі довіреності, не суперечить вимогам цивільного процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог п.п.2, 5 ч.2 ст.49 ЦПК України судом першої інстанції не було повернуто доповнень до позовної заяви, колегією суддів відхиляються, оскільки такі доповнення не є заявою по суті, яка визначена в диспозиції норми пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в порушення вимог ч.ч.1, 2 ст.126, ч.1 ст.127 ЦПК України, судом першої інстанції не залишено без розгляду відповідь на відзив, то необхідно зазначити, що залишення без розгляду стосується позову або інших заяв, а не відповіді на них.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Ураховуючи вимоги статті 141 ЦПК України та наслідки розгляду справи апеляційним судом – часткове задоволення позовних вимог позивача (76%), рішення суду першої інстанції необхідно змінити і в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, зменшивши його до 2039 грн. 84 коп.
Зважаючи на те, що чинне законодавство не передбачає солідарного стягнення судового збору, то з кожного відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1019 грн. 92 коп.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року в частині визначення розміру заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», змінити, зменшивши його до 10121 гривень 48 копійок.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року в частині визначення розміру заборгованості за послуги з гарячого водопостачання, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», змінити, зменшивши його до 339 гривень 30 копійок.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в такій редакції:
«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1019 гривень 92 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1019 гривень 92 копійок.».
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 жовтня 2025 року.        

Головуючий                                                 С.М. Бойко 

Судді: С.М. Копняк 

                                                                        А.В. Ніткевич