Номер провадження: 22-ц/813/577/25 
Справа № 522/18041/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Катерининська 62» у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджіФінанс» як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Домусчі Л.В. 05 листопада 2021 року у м. Одеса, -
встановила:

У жовтні 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 07 травня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № СМ-SME502/100/2008, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 53850 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №РМ-SME502/100/2008, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно – приміщення горища, загальною площею 150 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
02 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу №б/н та договір відступлення прав вимоги №б/н, згідно яких банк відступив, а товариство прийняло право вимоги за вказаним кредитним договором № СМ-SME502/100/2008 від 07 травня 2008 року та договором іпотеки №РМ- SME502/100/2008 від 07 травня 2008 року.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2008 року по справі №2-7086/2008 за ОСОБА_2 було визнано право власності на реконструйовану дворівневу кв. АДРЕСА_2 , загальною площею 292,2 кв.м, житловою площею 250,7 кв.м, підсобною площею 40,2 кв.м і корисною площею 290,9 кв.м, при цьому до складу реконструйованої кв. АДРЕСА_3 увійшло приміщення горища, площею 150 кв.м, яке було предметом іпотеки за договором №РМ- SME502/100/2008 від 07 травня 2008 року.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року було скасоване рішення Приморського районного суду від 04 липня 2008 року, яким за ОСОБА_2 було визнано право власності на прибудоване підсобне нежитлове приміщення горища шляхом об`єднання з кв. АДРЕСА_3 в одне приміщення.
Однак, за договором купівлі-продажу від 30 червня 2017 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав вказану кв. АДРЕСА_2 , загальною площею 292,2 кв.м. Отже, відповідач придбав квартиру, до складу якої увійшло спірне приміщення горища. 
З урахуванням положень ст. 23 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вважало, що ОСОБА_1 , як новий власник об`єкта нерухомого майна, виступає в якості заставодавця перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
Станом на день подачі позову заборгованість за кредитним договором становила 44653,21 доларів США.
На підставі викладеного, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №РМ- SME502/100/2008 від 07 травня 2008 року, а саме приміщення горища, загальною площею 150 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 30 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Куценко О.І., зареєстрованого в реєстрі за №1046, шляхом продажу цього майна на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче за звичайних ринкових цін із метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у загальній сумі 41795,63 доларів США, що в еквіваленті в гривні станом на 09 жовтня 2020 року за курсом НБУ становило 1182130,88 грн..
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2021 року позов ТОВ «ДіджіФінанс», як правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг Україна», було задоволено.
У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «ДіджіФінанс» за кредитним договором № СМ-SME502/100/2008 від 07 травня 2008 року у розмірі 41795,63 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №РМ- SME502/100/2008 від 07 травня 2008 року, а саме приміщення горища, загальною площею 150 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 30 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Куценко О.І., зареєстрованого в реєстрі за №1046, шляхом продажу цього майна на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче за звичайних ринкових цін.
В апеляційній скарзі представник ОСББ «Катерининська 62» (який не приймав участі у розгляді справи у суді першої інстанції) просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Підставами порушення прав ОСББ «Катерининська 62» є положення ст. 19 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», за приписами якої спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього закону, співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки іпотека, як забезпечення зобов`язання, передається незалежно від зміни власника, то рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки безпосередньо стосується прав та інтересів співвласників на спірне горище. 
Крім того, судом апеляційної інстанції у справі №2-7086/2008 було встановлено, що до складу реконструйованої дворівневої квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 292,2 кв.м увійшло приміщення горища загальною площею 150 кв.м та що співвласники будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не надавали ОСОБА_2 дозволів на привласнення місця спільного користування. Крім того, не надавали згоди на надання його в іпотеку.
Сторони про розгляд справи на 16 вересня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСББ «Катерининська 62». 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСББ «Катерининська 62» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № CM-SME502/100/2008 на споживчі цілі на строк до 07 травня 2023 року з фіксованою процентною ставкою 5,99 % річних (т.1 а.с.14-21).
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № РМ- SME502/100/2008, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно – приміщення горища, загальною площею 150 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.22-28).
Згідно п. 3.1 договору іпотеки, предмет іпотеки належав Іпотекодавцю на підставі Договору дарування, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Васильєвою С.В. 15 листопада 2007 року по реєстру №259, і зареєстрованим за № 2495191. Право власності ОСОБА_3 на вказане приміщення горища було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 04.12.2007 року (книга №71неж на стор.195 за №570).
До цього, вказане приміщення горища належало ОСОБА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2007 року у справі № 2-7814/07 за позовом ОСОБА_2 до до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на приміщення горища.
У заочному рішенні суду від 04 липня 2008 року по справі №2-7086/2008 було встановлено, що зі згоди власників прилеглих квартир, ОСОБА_2 в 2008 році об`єднала кв. АДРЕСА_3 і приміщення горища та влаштувала прибудову, в результаті чого улаштувала дворівневу квартиру, загальною площею 292,2 кв.м, жилою площею 250,7 кв.м, підсобною площею 40,2 кв.м і корисною площею 290,9 кв.м, яка в цілому складається з: восьми жилих кімнат площею 11,60 кв.м, 25,60 кв.м, 17,90 кв.м, 65,50 кв.м, 84,80 кв.м, 11,90 кв.м, 23,10 кв.м і 10,30 кв.м; двох санвузлів площею 3,8 кв.м і 6,8 кв.м; котельної площею 2,6 кв.м; коридору площею 20,2 кв.м; балкону площею 1,3 кв.м; підсобного приміщення площею 6,8 кв.м.
Таким чином, фактично було здійснено реконструкцію із приєднання приміщення горища, яке на час прийняття рішення судом (в липні 2008 року) вже не належало ОСОБА_2 , оскільки за договором дарування від 15 листопада 2007 року було подаровано ОСОБА_3 ..
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року було скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2007 року по справі № 2-7814/07, яким за ОСОБА_2 було визнано право власності на приміщення горища, площею 150 кв.м, в буд. АДРЕСА_1 .
Крім того, рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року було скасоване рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2008 року по справі № 2-7086/2008, та у задоволенні позову ОСОБА_2 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності на квартиру відмовлено.
В подальшому, не зважаючи на існування рішення апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2017 року, яке набрало законної сили, на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2017 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив кв. АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з восьми житлових кімнат, житловою площею 251,2 кв.м, загальною площею 295 кв.м, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценко О.І. З договору вбачається, що зазначена квартира належала ОСОБА_2 на підставі заочного рішення від 04 липня 2008 року по справі № 2-7086/2008, яке було скасовано.
З інформації, наявної у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 26 жовтня 2021 року вбачається, що право власності на кв. АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з восьми житлових кімнат, житловою площею 251,2 кв.м, загальною площею 295 кв.м, до складу якого входить спірне горище, зареєстровано за ОСОБА_1 .
Крім того, у жовтні 2020 року ОСББ «Катерининська 62» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування із чужого незаконного володіння приміщення горища, загальною площею 150 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 30 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу (далі- ПН ОМНО) Куценко О.І., зареєстрованого в реєстрі за №1046.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2023 року у справі № 522/18066/20 у задоволенні позовних вимог ОСББ «Катерининська 62» було відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2024 року у справі № 522/18066/20, яка набрала законної сили, позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Катерининська 62» було задоволено.
Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 горище, яке увійшло до складу кв. АДРЕСА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути горище у спільну власність власників квартир у буд. АДРЕСА_1 , шляхом вилучення горища в натурі із загальної площі кв. АДРЕСА_2 .
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися у даній справі, колегія суддів виходить з наступного.
Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (ч. 2 ст. 382 ЦК України).
У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення ч. 1 ст. 1, положення п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення) (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.
Згідно з ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19) зазначено, що нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. На час приватизації позивачами квартир було чинним Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затверджене наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, у п. 17 якого прямо вказувалося, що нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Порядок передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України. З наведених норм убачається, що у житлових будинках можуть бути як допоміжні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо). У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (ч. 3 ст. 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає. Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання. Суди не встановили, чи є спірне приміщення нежитловим, бо зі стадії проектування житлового будинку призначалося для торговельних потреб непромислового характеру, чи використовувалося воно як самостійний об`єкт нерухомості, а відтак чи є допоміжним.
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року в справі № 922/1406/21 зазначено, що допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 липня 2018 у справі № 916/2069/17, від 22 листопада 2018 у справі № 904/1040/18, від 15 травня 2019 у справі № 906/1169/17).
Чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку правового режиму допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.
Таким чином, нормами законодавства визначено, що допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому немає підстав стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим. Нежитлове приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Такий підхід щодо визначення правового статусу нежитлових і допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку відповідає сталій судовій практиці (постанови Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 904/1040/18, від 15 травня 2019 року у справі № 906/1169/17, від 06 серпня 2019 року у справі № 914/843/17, від 18 жовтня 2022 року у справі № 569/17077/16).
Як вже вказувалось вище, особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками будь-яких додаткових дій.
Зазначене виключає набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду у справі № 914/554/19 від 16 грудня 2020 року.
У даному випадку статус спірного приміщення горища, як допоміжного, яке належить до житлового фонду, є спільною власністю співвласників будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та не є самостійним об`єктом нерухомого майна, - є тією правовою обставиною, яка унеможливлює задоволення позовних вимог ТОВ «ДіджіФінанс», як правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №РМ- SME502/100/2008 від 07 травня 2008 року, а саме приміщення горища, загальною площею 150 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 62.
При вищевказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із юридичною природою спірних правовідносин і законом, що їх регулює, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2021 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ДіджіФінанс».
Щодо судових витрат.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктами 1, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.
Таким чином, з ТОВ «ДіджіФінанс» на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Катерининська 62» підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 26598 грн.
Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, - 
                       постановила:

Апеляційну скаргу представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Катерининська 62» – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2021 року - скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджіФінанс», як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджіФінанс» (код ЄДРПОУ 42649746 2600202439) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Катерининська 62» (код ЄДРПОУ 40589104) судові витрати у розмірі 26598 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 19 вересня 2025 року.
                                       
Судді Одеського апеляційного суду                                        С.О. Погорєлова

       Є.С. Сєвєрова

       О.М. Таварткіладзе