ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/34628/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року (суддя Ніколайчук С.В.) в справі № 160/34628/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ) про:
визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення виплати пенсії за віком;
зобов`язання взяти його на облік, перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком, починаючи з 07 жовтня 2009 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області взяти на облік ОСОБА_1 , перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апелянтом приведено обставини справи та нормативне регулювання спірних правовідносин, а також вказано про правомірність дій відповідача при вирішенні питання про поновлення пенсії позивача.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що до вересня 1994р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав в АДРЕСА_1 , отримував пенсію за віком, надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв`язку із чим виплату пенсії припинено.
12.07.2019р. представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через Кам`янський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009р., із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, взяти на облік як пенсіонера, здійснити осучаснення пенсії з 01.10.2017р. відповідно до пенсійної реформи України (Додаток 2 до Порядку № 22-1). 
Листом № 1439/02-09/21 від 29.07.2019р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено в поновленні виплати пенсії за віком. В обґрунтування відмови управлінням зазначено, що відповідно до п. 1.5 Порядку № 22-1 заява про поновлення виплати пенсії подається за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. До заяви необхідно надати довідку, що підтверджує місце проживання ОСОБА_1 на території держави Україна. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року по справі № 160/11819/19 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області взяти на облік як пенсіонера, перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з 07.10.2009, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року по справі № 160/11819/19 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 13 січня 2020 року в адміністративній справі №160/11819/19 скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що позивачем не надано посвідчення особи, яке є дійсним, що позбавляє суд можливості достовірно та належним чином встановити особу позивача на час подання ним позову, а відповідно і встановити наявність у позивача адміністративної процесуальної дієздатності. В листопаді 2020 року позивачем отримано новий закордонний паспорт. 
12.07.2021р. представник ОСОБА_1 особисто звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через Кам`янський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою (Дод.3) про перерахунок та поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009 року.
В прийнятті документів відмовлено в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують місце проживання ОСОБА_1 на території України. 
26.01.2022р. заяву з додатками направлено поштою, проте відповіді не отримано. За телефоном гарячої лінії повідомлено, що рішення буде прийнято після здійснення запиту та отримання пенсійної справи. 
13.06.2023 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та просив: 
1. Долучити до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 заяву про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок відкритий в АТ“ОТП Банк” від 18.02.2022р.
2. Пенсійні виплати ОСОБА_1 здійснювати на визначений пенсіонером банківський рахунок відкритий в АТ “ОТП Банк”, за заявою поданою представником.
3. Надіслати на адресу представника довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за віком ОСОБА_1 , за період з 07.10.2009р. по червень 2023р.
4. Надіслати на адресу представника виписку з протоколу про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії.
5. Повідомити дату та спосіб виплати пенсії.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.06.2023 року повідомлено, що за наявною інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області громадянин ОСОБА_1 на обліку не перебуває, пенсійна справа не формувалась, пенсійні кошти не нараховувались та не виплачувались. 
30.08.2023 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та просив: 
- перерахувати розмір пенсії, поновити виплату пенсії, виплатити компенсацією втрати частини доходу, виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником, відкритий в АТ “ОТП Банк”.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.09.2023 року повідомлено, що відповідно до пункту 2.9 зазначеного Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України). 
19.11.2024 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою та просив: 
- перерахувати розмір, поновити виплату пенсії з 07.10.2009 року з компенсацією втрати частини доходу, виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок відкритий в АТ “ОЩАДБАНК” згідно зазначеним банком в заяві реквізитам. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.12.2023 року повідомлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 як отримувач пенсійних виплат не перебуває.
Суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 , проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.
Разом з тим, суд першої інстанції вважав, що вимоги про нарахування компенсації втрати частини доходів є передчасними, оскільки нарахування та виплати компенсації проводиться у добровільному? ? порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії. Доказів, що пенсійний орган не здійснить цю виплату у суду відсутні. Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, отримував пенсію за віком, внаслідок виїзду на постійне проживання до держави Ізраїль виплата пенсія припинена.
Представником позивача, який діяв на підставі нотаріальної довіреності, 19 листопада 2024 року подано до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області заяву, в який заявлено вимоги про поновлення виплати пенсії з 07 жовтня 2009 року, перерахунок розміру пенсії, нарахування компенсації втрати частини доходів, здійснення виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в АТ «ОЩАДБАНК».
Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомлено, що позивач не перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області як отримувач пенсійних виплат.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є власне право позивача на поновлення виплати пенсії з 01 жовтня 2009 року.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. 
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. 
Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.
Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).
У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року (далі – Закон №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно зі статтею 51 Закону №1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного Суду України від  07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону  № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 травня 2020 року в справі № 815/1226/18 висловлено правовий висновок, за яким особи, які виїхали на постійне місце проживання за кордон та яким у зв`язку з цим припинено виплату пенсії,  мають право на поновлення виплати пенсії саме з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року.
При цьому Велика Палата Верховного Суду в цій постанові вказала, що статті 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.
Такий висновок Великої Палати Верховного Суду є застосовним при розгляді подібних справ і щодо статей 122, та 123 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), які за змістом є аналогічними статтям 99, 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).
Враховуючи приведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що оскільки позивач виїхав на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, а виплата пенсії йому припинена в період проживання за кордоном, то, враховуючи той факт, що на даний час позивач не втратив громадянство України, він має право на поновлення виплати пенсії з року.
Отже, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо не поновлення виплати позивачу пенсії за віком та, відповідно, зобов`язання відповідача поновити виплату позивачу пенсію з 07 жовтня 2009 року.
Апелянтом не приведено жодного доводу у спростування висновку суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, адже апеляційна скарга містить виклад обставин, установлених судом першої інстанції, та цитування норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини.
Апелянтом не зазначено, в чому полягає неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Суд звертає увагу, що апелянтом зазначено про порушення судом першої інстанції приписів статті 122 КАС України, проте зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові в справі № 815/1226/18, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому судом в цій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року в справі № 160/34628/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року в справі № 160/34628/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 30 вересня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко