Номер провадження: 22-ц/813/5684/25 
Справа № 947/39741/24
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Голосова Юрія Валерійовича, представника ОСОБА_1  на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 травня 2025 року, постановленого під головуванням судді Огренич І.В., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання, суб`єкт оскарження: Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ТЗОВ «ФК «Кредиткапітал», Публічне Акціонерне Товариство «Банк «Фінанаси та Кредит», -
        в с т а н о в и в:
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність органу примусового виконання, суб`єкт оскарження: Київський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ТЗОВ «ФК «Кредиткапітал», Публічне Акціонерне Товариство «Банк «Фінанаси та Кредит», в якій просила:
- визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з належного ОСОБА_1 на праві власності нерухомого майна;
- зобов`язати уповноважених осіб Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати обтяження, яке накладене на все майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна та заборони на його відчуження головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кіпіткова І.О. серія та номер: 32042091 від 29.03.2012р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер запису про обтяження: 12366358;
- зобов`язати уповноважених осіб Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати обтяження, яке накладене на все майно ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна та заборони на його відчуження головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Полякова О.Г. серія та номер: 35171514 від 09.11.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер запису про обтяження: 13236438.
В обґрунтування своєї скарги зазначила, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі постанови державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Кіптікова І.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 32042091 від 29.03.2012 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .
Також на підставі постанови державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Полякова О.Г. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 35171514 від 09.11.2012 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .
Згідно відомостей з автоматизованої системи виконавчого провадження, інформація про відкритті та/або закриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 відсутні.
29.10.2024 року представник скаржника - адвокат Голосов Ю.В. подав до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про зняття арешту з майна ОСОБА_1 
14.11.2024 року Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі південного міжрегіонального управляння міністерства юстиції (м. Одеса) надав відповідь № 144897 на заяву ОСОБА_2 у якій повідомив наступне:
«Відповідно до пункту 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008р. №2274/5 матеріали виконавчих проваджень №№ 32042091, 35171514, у яких накладались арешти на майно ОСОБА_1 були знищені, однак, пунктом 2 Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження (АСВП), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016р. №2432/5 (зі змінами) передбачено, що в АСВП наявний електронний архів - окремий спецрозділ, який є архівною складовою частиною АСВІ та містить відомості про виконавчі провадження, паперові справи яких передавались до архіву. 
Перевіркою інформації, що міститься у вищевказаному спецрозділі відносно виконавчих проваджень №35171514 (стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк», сума стягнення 27422,89 грн., виконавчий лист від 31.08.2012р. №1512/5627/2012, виданий Київським районним судом м. Одеси), №32042091 (стягувач АТ «Банк «Фінанси та Кредит», сума стягнення 276235,58 грн., виконавчий лист від 20.02.2012р. №2-5104/11, виданий Київським районним судом м. Одеси) встановлено, що ці провадження не є закінченими, у зв`язку із винесенням у них постанов про повернення виконавчих документів відповідним стягувачам на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - «Закон № 606»), що не зумовлює настання наслідків, визначених у ст. 50 названого Закону (аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі №202/1183/22).
Згідно відповіді Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі південного міжрегіонального управляння міністерства юстиції (м. Одеса), виконавчі документи, які видано у 2012 році повернуто стягувачач та станом на момент подання даної скарги виконавчі документи повторно до примусового виконання, згідно ч. 1 ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» не пред`являлись, у зв`язку з чим станом на теперішній час строк на пред`явлення виконавчих документів сплив.
Заявниця вважає посилання Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі південного міжрегіонального управляння міністерства юстиції (м. Одеса) на правову позицію Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі №202/1183/22 в обґрунтування відмови у скасуванні арешту, є безпідставною, у зв`язку із неактуальністю вказаної правової позиції.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду у постанові від 10 січня 2024 року у справі №569/6234/22, провадження №61-2690св23, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться, а повернення стягувачу виконавчого документа, зокрема з підстав не виявлення майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, має наслідком винесення відповідної постанови, в якій має бути вирішено питання про скасування арешту.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 травня 2025 року скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення.
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Голосов Ю.В., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою скаргу задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що залишаючи без задоволення скаргу, суд першої інстанції помилкововиходив з того, що скаржником не доведено обов`язку державного виконавця щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 при поверненні виконавчих документів стягувачу.
Також апелянт вважає, що судом помилково не були взяті до уваги правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , представник Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін, посилаючись на її необґрунтованість та вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що рішення суду боржником не виконані, а скаржником не доведено обов`язку державного виконавця щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 при поверненні виконавчих документів стягувачу.
В судове засідання, призначене на 16 вересня 2025 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 174-177).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості скарги, а також з того, що скаржником не доведений обов`язок державного виконавця щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 при поверненні виконавчих документів стягувану.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що на виконанні Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебували виконавчі провадження, боржником у яких є ОСОБА_1 , а саме: №35171514 (стягував ПАТ КБ «ПриватБанк», яке на даний час відступило право вимоги ТЗОВ «ФК «КРЕДИТКАПІТАЛ»), сума стягнення 27422,89 грн., відкрите 09.11.201 року на підставі виконавчого листа від 31.08.2012 року №1512/5627/2012, виданого Київським районним судом м. Одеси, який повернуто стягувачу 26.06.2013 року на підставі відповідної постанови.
В межах даного виконавчого провадження був накладений арешт на нерухоме майно боржника 29.03.2012 року, а також провадження №32042091 (стягувач AT«Банк «Фінанси та Кредит»), сума стягнення 276235,58 грн., відкрите 29.03.2012 року на підставі виконавчого листа від 20.02.2012 року №2-5104/11, виданого Київським районним судом м. Одеси, який повернуто стягувану 29.12.2013 року на підставі відповідної постанови. В межах даного виконавчого провадження також був накладений арешт на нерухоме майно боржника 09.11.2012 року.
Листом начальника відділу Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі від 14.11.2024 року №144897 на ім`я представника скаржника – адвоката Голосова Ю.В. повідомлено, що відповідно до п. 9.9 Порядку роботи документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 матеріали виконавчих проваджень №32042091 та №35171514 були знищені, однак п. 2 Положення про АСВП, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 05.08.2016 року №2432/5 передбачено, що в АСВП наявний електронний архів – окремий спец розділ, який є архівною складовою частиною АСВП та містить відомості про виконавчі провадження, паперові справи яких передавались в архів.
Виконавчі листи від 20.02.2012 року №2-5104/11 та від 31.08.2012 року №1512/5627/2012 були повернути стягувачам на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час спірних правовідносин), якими передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до ч. 5 даної статті, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (річний строк для виконавчих листів). Даною статтею не передбачено, зняття арешту державним виконавцем при поверненні виконавчого листа стягувачу.
Виходячи з положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття арешту з майна державним виконавцем є завершення виконавчого провадження.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що «повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».
Постановою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року по справі № 202/1183/22 зазначено, що «право боржника на розпорядження належним майном без будь-яких обтяжень у вигляді арешту, може бути поновлено, зокрема, шляхом добровільного виконання рішення».
Судом встановлено, що рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №1512/5627/2012 та по справі №2-5104/11 боржником не виконані, що не заперечувалося і ОСОБА_1 .
Висновки суду про те, що скаржником не доведено обов`язку державного виконавця щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 при поверненні виконавчих документів стягувачу, а тому підстави для задоволення скарги в частині визнання протиправною бездіяльність уповноважених осіб Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 при поверненні виконавчих документів стягувачам у виконавчих провадженнях №32042091 та №35171514 відсутні, відповідають встановленим обставинам справи.
Щодо вимог скарги про зобов`язання уповноважених осіб Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) обтяжень з майна ОСОБА_1 , судом вірно зазначено наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Аналіз даної норми дає підстави стверджувати, що суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення, зокрема вчинити дії щодо скасування (зняття арешту) лише за умови встановлення обґрунтованості скарги і визнання бездіяльності неправомірною.
На підставі вищевикладених обставин, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені скарги у повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю заявлених у скарзі вимог.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги адвоката Голосова Ю.В., представника ОСОБА_1 про те, що залишаючи без задоволення скаргу, суд першої інстанції помилкововиходив з того, що скаржником не доведено обов`язку державного виконавця щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 при поверненні виконавчих документів стягувану, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Більш того, аналогічна правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11.
Доводи про те, що судом помилково не були взяті до уваги правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції при розглядіскарги ОСОБА_1 , відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України були застосовані норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, правовідносини та правове регулювання у якій є подібними до правовідносин та правового регулювання, яких є предметом розгляду даної справи.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції також посилаючись на те, що «право боржника на розпорядження належним майном без будь-яких обтяжень у вигляді арешту, може бути поновлено, зокрема, шляхом добровільного виконання рішення», взяв до уваги правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року по справі № 202/1183/22.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Голосова Юрія Валерійовича, представника ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 01 травня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 19 вересня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда