ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 380/4787/25 пров. № А/857/14306/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                  Запотічного І.І., 
суддів                                                                      Довгої О.І., Бруновської Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року про повернення позовної заяви (суддя Сподарик Н.І., ухвалену в м. Львові) у справі № 380/4787/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
                                                         ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач 1), Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – відповідач 2), в якому просила: визнати, що рішення суду у справі № 1.380.2019.005377 не виконано в повному обсязі; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконати рішення суду в повному обсязі та призначити пенсію за вислугу років з її первинного звернення у 2011 році; зобов`язати Пенсійний фонд провести повний перерахунок пенсії, враховуючи всі пропущені виплати з 2011 року, та виплатити компенсацію за весь період незаконного не нарахування пенсії відповідно до ст. 46 Конституції України та ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України; зобов`язати Державну виконавчу службу поновити виконавче провадження у зв`язку з його незавершеністю та вжити заходів примусового негайного виконання рішення суду; зобов`язати Пенсійний фонд України надати офіційну інформацію щодо суми заборгованості за весь період з 2011 року до моменту фактичного виконання рішення суду.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позовну заяву повернено, згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що 28.03.2025 подано заяву про усунення недоліків, у якій міститься обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду відповідно до ст. 123 КАС України; подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, з обґрунтуванням важкого матеріального становища; додано вимогу про витребування доказів, які підтверджують первинне звернення у 2011 році; викладено зміст і логіку позовних вимог; зазначено, що пенсія призначена з порушенням строку, що є триваючим порушенням. У заяві про усунення недоліків підтверджено не подання іншого позову. Зазначає, що якщо суд вважав, що така фраза мала бути виділена окремо, це є незначним формальним недоліком, що не може бути підставою для повернення позову (практика ЄСПЛ щодо пропорційності формальних вимог). Щодо обов`язку держави виконати судове рішення, то ст. 382 КАС України передбачає можливість звернення до суду із заявою про зобов`язання виконати судове рішення. Вважає, що її вимоги прямо випливають із цього положення.
Просить скасувати ухвалу суду, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.
Відповідачами відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). 
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані позивачем докази.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року дану позовну заяву залишено без руху, з підстав того, що позовні вимоги не відповідають КАС України, оскільки позивачем визначено відповідачів у справі - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, однак вимоги до таких відповідачів не конкретизовані. У позовній заяві не зазначено власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Позивачкою не подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням інших причин пропуску та доказів, що підтверджують причини пропуску строку. Також, встановлено, що судовий збір позивачем не сплачено.
Надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в мотивувальній частині ухвали – десять днів з дня отримання копії ухвали у такий спосіб: скерувати до Львівського окружного адміністративного суду заяву про усунення недоліків позовної заяви до якої надати: виправлену позовну заяву у відповідності до вимог ст. 160 КАС України; клопотання про поновлення строку звернення до суду та докази у підтвердження викладеного у такому клопотанні з обґрунтуванням поважності причин пропуску звернення до суд, а також обґрунтування такого тривалого зволікання зі зверненням до суду; докази в обґрунтування позовних вимог; доказ сплати судового збору в сумі 3875,84 грн або докази у підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору.
28.03.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач зазначила, що фактично пенсійний фонд визнав право позивачки на пенсію лише у жовтні 2020 року, пенсію їй не було призначено у 2014 році, судовим рішенням встановлено, що пенсія мала бути призначена з дня первинного звернення у 2011 році.
Також у поданій заяві позивач просила витребувати докази у Центральній міській лікарні м. Борислав, зокрема заяву про призначення пенсії, подану кадровою службою у 2011 році, копію супровідного листа кадрової служби лікарні до пенсійного фонду щодо передачі документів позивачки для призначення пенсії, копію відправленого пакета документів, що містить трудову книжку, диплом, довідки та інші необхідні документи, надіслані до ПФУ у 2011 році.
На підставі ст. 123 КАС України просила поновити строк звернення до суду.
Також, просила звільнити від сплати судового збору, оскільки позов стосується стягнення неотриманої пенсії, яка є основним джерелом доходу позивачки, а також не перевищує двох прожиткових мінімумів.
Оскарженою ухвалою, позовну заяву повернено, згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач, у наданий суддею строк, не усунула недоліки позовної заяви, яка залишена без руху ухвалою суду від 17.03.2025, так як  позивачкою не подано виправленої позовної заяви у відповідності до вимог ст. 160 КАС України. Позивач не подала доказів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору, а тому недоліки позовної заяви в частині подання доказу сплати судового збору в сумі 3875,84 грн або доказів у підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 не виконано. Позивачкою в заяві про усунення недоліків позовної заяви зазначено, що справа є триваючою, а бездіяльність ПФУ щодо призначення пенсії з дня звернення не припинена, лише у 2020 році ПФУ визнав право позивачки на пенсію, проте лише з жовтня 2020 року, а не з дня першого звернення у 2011 році. Також позивач зазначила, що суд вже визнав бездіяльність ПФУ щодо призначення пенсії з дня звернення, але пенсія так і не виплачена за період з 2011 року по 2020 рік. Тобто, позивач не зазначає підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду, а лише викладено  твердження щодо бездіяльності пенсійного органу щодо не призначення пенсії.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3 частини першої статті 5 КАС України).
Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, вимоги щодо форми та змісту якої встановлені нормами статті 160 КАС України.
Так, згідно із частиною першою цієї статті у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
У позовній заяві зазначаються (частина п`ята статті 160 КАС України): 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Встановлюючи вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, стаття 160 КАС України (так само, як і інші норми цього     Кодексу) не вимагає конкретної форми, в якій мають бути викладені позовні вимоги та підстави на їх обґрунтування. Позивач має право довільно викладати зміст позовних вимог, підстави позову, спосіб (способи) захисту порушеного права або інтересу, передбачений законом або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити в рішенні.
Процесуальний наслідок недодержання особою вимог статті 160 КАС при зверненні з позовною заявою передбачений частиною першою статті 169 КАС, згідно з якою суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Як свідчить позиція Верховного Суду в багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для отримання захисту своїх прав чи інтересів і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди щодо такої можливості.
У рішенні від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) також виклав конвенційні стандарти доступу до суду: «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 [Конвенції] гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру… Він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії»)».
ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення від 04 грудня 1995  рокуу справі «Белле проти Франції»). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»).
Отже, виходячи із закріплених у КАС України засад адміністративного судочинства, а також практики ЄСПЛ, суд має оцінювати процесуальні дії сторони у контексті усунення недоліків позовної заяви не за формальною зовнішньою формою, а за їх змістовним значенням для забезпечення права на розгляд справи по суті, інакше б це суперечило реалізації завдання адміністративного судочинства, що передбачене частиною першої статті 2 КАС України.
Оцінюючи чи реалізація позивачем права на усунення недоліків у цій справі впливала на можливість з`ясування дійсного предмета позову, а також на дотримання визначених КАС України засад (на що і було, зокрема, спрямоване залишення позовної заяви без руху), апеляційний суд звертає увагу на таке.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції зазначив, що, звертаючись із даним позовом до суду позивачка фактично ініціювала нове позовне провадження, предметом якого є спонукання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до виконання судового рішення в іншій справі, що не передбачено нормами КАС України.
Судом встановлено, що позивач, звертаючись із цим позовом, фактично просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконати рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019.005377. 
Так, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Суд першої інстанції зазначаючи, що позивач фактично ініціював нове позовне провадження, предметом якого є спонукання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до виконання судового рішення в іншій справі, що не передбачено нормами КАС України, дійшов передчасного висновку про повернення позову в цій частині вимог, оскільки судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень, тому суду слід дати правову оцінку обраного позивачем способу захисту своїх прав в цій частині позовних вимог, а, відтак, прийняти відповідне процесуальне рішення. 
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в ухвалі про залишення без руху від 17.03.2025 року вказував про дані обставини.
Щодо позовних вимог до державної виконавчої служби, то в цій частині позовних вимог, судом першої інстанції в ухвалі про залишення без руху від 17.03.2025 року зазначено лише, що позивачем не конкретизовані вимоги до відповідачів. 
Разом з тим, з прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просить зобов`язати державну виконавчу службу поновити виконавче провадження та вжити заходів примусового виконання рішення суду, долучивши при цьому копію постанови про закриття виконавчого провадження, що вбачається з п.2 додатку до позову (а.с. 2 зворот).
Колегія суддів вважає, що в цій частині вимог, судом першої інстанції також не дано правову оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права.
Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, то колегія суддів зазначає таке. 
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у статті 123 КАС України, відповідно до частини першої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Суд уважає за необхідне підкреслити, що процесуальне законодавство установлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, позовної заяви. Як у випадку невиконання вимог статті 160 КАС України щодо форми та змісту позовної заяви, так і вимог щодо дотримання строку звернення до суду, зокрема, відсутності відповідного клопотання про його поновлення чи визнання указаних у ньому причин неповажними, - позовна заява залишається без руху.
Окрім того, частинами тринадцятою, п`ятнадцятою статті 171 КАС України передбачено повноваження суду першої інстанції у разі встановлення після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановити ухвалу про залишення заяви без руху та надати строк для усунення її недоліків, і залишення її без розгляду в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.
З аналізу положень статей 123, 171 КАС України слідує, що питання дотримання позивачем строку звернення із позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження, а його пропуск є підставою для повернення позовної заяви, якщо суд дійде висновку, що причини, з яких його пропущено, не відповідають критеріям поважності.
Закріплений у частинах першій-третій статті 123 КАС України порядок дає підстави для висновку, що в обох випадках (як і до, так і після відкриття провадження) застосуванню процесуальних наслідків пропуску строку звернення до суду має передувати оцінка судом зазначених у заяві позивача причин пропуску такого строку.
До відкриття провадження у справі реалізація відповідних процесуальних гарантій відбувається шляхом залишення позовної заяви, поданої за межами строків звернення до суду, без руху із пропозицією подати заяву про його поновлення або вказати інші, ніж ті, що зазначені в позовній заяві, підстави для поновлення цього строку.
Колегія суддів зазначає, що залишення позовної заяви без руху - це процесуальна дія, яка застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.
У разі подання позивачем клопотання про поновлення строку звернення із позовною заявою суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними.
Судом встановлено, що в поданій позивачкою 28.03.2025 заяві про усунення недоліків, витребування доказів та клопотання, заявлено клопотання про поновлення строку, яке обгрунтовано тривалістю порушеного права та стосується неотриманих соціальних виплат, які вважає належні їй з дня звернення до пенсійних органів у 2020 році. 
В оскарженій ухвалі, суд першої інстанції зазначив, що позивачка в заяві про усунення недоліків не вказує підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду, а лише викладає свої твердження щодо бездіяльності пенсійного органу щодо не призначення пенсії, відтак, суд не вбачає підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлення такого.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не зазначив таких обставин щодо органу державної виконавчої служби.
Щодо сплати судового збору за подання позову, то колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
До позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Якщо позовна заява подається особою звільненою від сплати судового збору відповідно до закону то у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору (частина 3 статті 161, частина 8 статті 160 КАС України).
Правові засади справляння судового збору платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 (далі – Закон №3674-VI).
Частиною 1 статті 4 Закону №3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, – у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028,00 грн.
Частиною 2 статті 4 Закону №3674-VI передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, поданого фізичною особою, фізичною особою-підприємцем встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.
Суд першої інстанції правильно вказав, що вказаний позов містить чотири вимоги немайнового характеру, тому судовий збір за подання цього позову становить 4844,80 грн.
У зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: “Електронний кабінет”, “Електронний суд” та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону України “Про судовий збір” доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки у цій справі позивач позовну заяву подав в електронній формі через підсистему “Електронний суд”, розмір судового збору становить 3875,84 грн (4844,80 грн. * 0,8).
Позивачкою на виконання ухвали про залишення без руху подано: відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період першого кварталу 2024 року по четвертий квартал 2024 року, копія довідки про те, що вона перебуває на пенсійному обліку в Дрогобицькому об`єднаному управлінні пенсійного фонду в Львівській області і отримує пенсію за віком.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку та не вирішив клопотання про звільнення від сплати судового збору, згідно статті 8 Закону України «Про судовий збір». 
Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову, а також аргументи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, що має наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 243, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                               постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/4787/25 скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Н. В. Бруновська