ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

   головуючий суддя у першій інстанції: Валюх В.М.

03 листопада 2025 року	Львів	Справа № 140/3614/25 пров. № А/857/32440/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого-судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року   у справі № 140/3614/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПСВ ПІДШИПНИК» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:
07.04.2025р. позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПСВ ПІДШИПНИК» (далі по тексту ТОВ «ПСВ ПІДШИПНИК») звернувся з позовом до Волинської митниці, в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205030/2024/000075/2 від 09 жовтня 2024 року. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2025р. позов задоволено. 
Не погоджуючись із даним рішеннями, апелянт Волинська митниця подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду   від 30.06.2025р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
07.10.2024р. ТзОВ «ПСВ ПІДШИПНИК» через уповноваженого декларанта на митний пост Волинської митниці подав МД №24UA205030011642U4 на 9 товарних позицій, серед яких товар №2: «підшипники роликові конічні: підшипники роликові конічні , арт. 30208-A-440шт; підшипники роликові конічні, арт. 32013-AX-30шт; підшипники роликові конічні, арт. 32305-A-50шт; підшипники роликові конічні , арт. 30206-A-270шт; підшипники роликові конічні, арт. 30208-A16шт; підшипники роликові конічні, арт. 30210-A-350шт; підшипники роликові конічні, арт. 30212-A-100шт; підшипники роликові конічні, арт. 30314-A-20шт; підшипники роликові конічні, арт. 32211-A-100шт; підшипники роликові конічні , арт. 32304-A-120шт; Торгівельна марка: CX; Виробник: CX Automotive Parts Sp z o.o., CN». ціна товару згідно з графою 42 МД № 24UA205030011642U4 від 07.10.2024 – 2540,46 дол. США.
До митної декларації з метою підтвердження митної вартості за першим методом її визначення додано такі документи: рахунок-фактуру (iнвойс) від 30.09.2024 №QB/12/09/2024/EXP (а.с.21, переклад – а.с.22), рахунок-фактуру (iнвойс) від 30.09.2024 №QB/13/09/2024/EXP (а.с. 23-25, переклад – а. с. 26-28), автотранспортну накладну від 05.10.2024 №009685 (а.с. 33, переклад – а.с. 34), сертифікат про походження товару від 03.10.2024 №PL/MF/AT0137094 (а.с. 39, переклад – а.с. 40), рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 03.10.2024 №11 (а.с.  35), зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 25.09.2024 № 3/2024/UA (а.с.  18-20), договір про надання послуг митного брокера    від 02.02.2023 № 279, договір (контракт) про перевезення від 03.10.2024 № 031024-1.
Митний орган запропонував надати в 10-денний термін додаткові документи відповідно до положень ст.ст.53, 54 МК України): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) пакувальний лист; 5) виписку з бухгалтерської документації; 6) транспортні (перевізні) документи; 7) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
При цьому, направлення зазначеної вимоги щодо подання додаткових документів відповідач мотивував тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності:
- інвойси від 30.09.2024. №QB/12/09/2024/EXP та №QB/13/09/2024/EXP не засвідчено продавцем (відсутній підпис) та покупцем товарів (відсутній підпис та відбиток печатки);
- вага товару, вказана у ТТН не відповідає вазі, вказаній у сертифікаті про походження та заявці на перевезення;
- до митного оформлення не надано договору (контракту) про перевезення, довідку по вартість перевезення та калькуляції транспортних витрат;
- контракт від 03.10.2024р. №031024-1 умови поставки вказано FCA, згідно інвойсів №QB/12/09/2024/EXP та №QB/13/09/2024/EXP умови поставки – DAP.
09.10.2024р. листом вих. №1 декларант повідомив митний орган, що додаткових документів, зазначених у вимозі, надати можливості немає, у зв`язку з тим, що у МД допущені помилки, а саме: контракт від 25.09.2024р. №3/2024/UA є прямим (продавець є виробником), код документу 4104; неправильно вказана торгова марка та виробник товару, правильним необхідно вважати торгову марку – CX POLAND, а виробник – QUBEE SP. Z.O.O. (а.с. 38).
Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205030/2024/000075/2 від 09.10.2024р. (а. с. 12).
Із змісту гр. 33 вказаного рішення видно, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Декларанту надіслано вимогу відповідно до ч.2, ч.3 ст.53 МК України про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості та у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно переліком, заявлену митну вартість не визнано. Проведено консультації з декларантом згідно ст.57 МК України. Митну вартість визначено за резервним методом згідно ст.64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС. Рівень митної вартості товару №2 становить 3,2 дол. США за МД №UA205030/2024/006926 від 15.07.2024р.
Крім того, Волинська митниця видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205030/2024/000272, відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів (а. с. 13).
В подальшому, спірний товар випущено у вільний обіг за МД №24UA205030011768U5 від 09.10.2024р. (а. с. 14-17).
13.12.2024р. ТзОВ «ПСВ ПІДШИПНИК» звернувся до митного органу із заявою про надання додаткових документів в порядку ч.8 ст.55 МК України (а.с.43-44), до якої долучив платіжні інструкції в іноземній валюті від 17.10.2024р. №4 (а.с.29) та від 06.11.2024р. №5 (а.с.30), договір про організацію перевезень автомобільним транспортом від 25.08.2024р. №25/08/2024 (а.с.31-32), акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 09.10.2024р. №11 (а.с.36), платіжну інструкцію від 23.10.2024р. №2504 (а.с.37), заяву від 09.10.2024р. №1 (а.с.38), лист голови правління від 08.10.2024р., доповнення до контракту від 25.10.2024р. №3/2024/UA (а с.20). 
Листом від 25.12.2024р.  №7.3-2/15-02/14/14108 (а.с 45-46) митний орган повідомив, що рішення про коригування митної вартості товару №UA205030/2024/000075/2 від 09.10.2024р. є законним. (а.  с.  45-46).
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
ч.2 ст.51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Із змісту ст.52 МК України видно, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
ч.4 ,ч.5 ст.58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
ч.3 ст.53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Тобто, митний орган має повноваження вимагати додаткові документи у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.
Крім того, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду в постанові від 19.02.2019р. у справі № 805/2713/16-а.
Відповідно до ч.1-4 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
ч.1,ч.2 ст.53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5,ч.6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно ч.1-3 ст.54 цього Кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.
ч.6 ст.54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що обов`язок митного органу зазначати конкретні обставини, які викликали певні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Також, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду яка викладена у постанові від 05.03.2019р. у справі №815/5791/17 основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.
Поряд з цим, відповідно до норм ст.ст.51-58 МК України самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що  подані декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Зокрема, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що до митного оформлення, ТзОВ «ПСВ ПІДШИПНИК» надав передбачені ст.53 МК України документи, які підтверджують задекларовану у вказаній митну вартість товару, а саме: рахунок-фактуру (iнвойс) від 30.09.2024р. №QB/12/09/2024/EXP (а.с.21, переклад – а.с.22), рахунок-фактуру (iнвойс) від 30.09.2024р. №QB/13/09/2024/EXP (а.с.23-25, переклад – а.с.26-28), автотранспортну накладну від 05.10.2024р. №009685 (а.с.33, переклад – а.с.34), сертифікат про походження товару від 03.10.2024р. №PL/MF/AT0137094 (а.с.39, переклад – а.с.40), рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 03.10.2024р. №11 (а.с.35), зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 25.09.2024р. № 3/2024/UA (а.  с.18-20), договір про надання послуг митного брокера    від 02.02.2023р. № 279, договір (контракт) про перевезення від 03.10.2024р. № 031024-1.
Крім того, 13.12.2024р. ТзОВ «ПСВ ПІДШИПНИК» звернувся до митного органу із заявою про надання додаткових документів в порядку ч.8 ст.55 МК України (а с.43-44), до якої долучив платіжні інструкції в іноземній валюті від 17.10.2024р. №4 (а.с.29) та від 06.11.2024р. №5 (а.с.  30), договір про організацію перевезень автомобільним транспортом від 25.08.2024р. №25/08/2024 (а  с.  31-32), акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 09.10.2024р. №11 (а.с.36), платіжну інструкцію від 23.10.2024р. №2504 (а.с.37), заяву від 09.10.2024р. №1 (а.с. 38), лист голови правління від 08.10.2024р., доповнення до контракту від 25.10.2024р. №3/2024/UA (а. с. 20). 
З урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості самого товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
Апеляційний суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Водночас, на думку суду, у своєму рішенні про коригування митної вартості відповідач аргументовано не довів, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів; сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. При цьому, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування іншого методу визначення митної вартості. 
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
Колегія суддів також наголошує, що вимога про надання додаткових документів, перелік яких визначено у ч.3-ч.4 ст.53 МК України та про надання яких вказано у повідомленні декларанту може мати місце лише тоді, коли документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.
Однак, за обставин цієї справи митний орган не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його необґрунтованих припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Стосовно покликань скаржника на те, що інвойси від 30.09.2024р. №QB/12/09/2024/EXP та №QB/13/09/2024/EXP не засвідчено продавцем (відсутній підпис) та покупцем товарів (відсутній підпис та відбиток печатки),  колегія суддів вказує, що вказана обставина не впливає на розрахунок митної вартості, такий документ не містить суперечностей з іншими поданими документами, відсутність підпису не впливає на можливість перевірки числового значення заявленої митної вартості товару. Водночас, інвойси від 30.09.2024р. №QB/12/09/2024/EXP та №QB/13/09/2024/EXP (а.с.21, переклад – а.  с.22; а.с. 22-25, переклад – а.с. 26-28) засвідчені печаткою продавців товару - компанією QUBEE SP. Z.O.O.
У постанові від 16.04.2019р. у справі №  815/6698/17 Верховний Суд вказав, що відсутність на специфікаціях до контракту печатки фірми-відправника, відсутності печатки та підпису відповідальної особи на інвойсі, за наявності інших належних та достатніх доказів, не вказують на їх недійсність, та не впливають на числові значення складових митної вартості товарів.
Отже, відсутність підписів на вказаних інвойсах не є невідповідністю в поданих до митного оформлення документах, та не може бути підставою для відмови в митному оформленні товарів за першим методом.
Крім того, оскільки рахунок формується в односторонньому порядку на підставі двостороннього контракту, який підписаний обома сторонами, тому підписання одностороннього рахунку фактури лише продавцем не впливає на формування митної вартості товару.
Стосовно покликань апелянта на те, що вага товару, вказана у ТТН не відповідає вазі, вказаній у сертифікаті про походження та заявці на перевезення,  колегія суддів враховує пояснення, надані позивачем відповідачу у листі від 07.10.2024р. № 67 (а с. 41), в якому ТзОВ «ПСВ-ПІДШИПНИК» просить вважати правильною загальною вагою брутто товару, який розмитнюється по інвойсах від 30.09.2024р. №QB/12/09/2024/EXP та №QB/13/09/2024/EXP – 6020,617 кг, оскільки така вага вказана продавцем QUBEE SP. Z.O.O. в експортних документах (а.с. 41).
Зі змісту оскаржуваного рішення видно, що митний орган не погоджується із вартістю витрат на перевезення, оскільки   до митного оформлення не надано договору (контракту) про перевезення, довідку по вартість перевезення та калькуляції транспортних витрат. Однак, позивач при митному оформленні товару надавав договір-заявка на перевезення вантажу від 03.10.2024р. №031024-1 та рахунок на оплату від 03.10.2024р. №11
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України суд враховує також висновки щодо застосування норма права, викладені у постанові Верховного Суду від 07.07.2023р. у справі № 803/718/17, які полягають у такому.
Якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Рахунок-фактура від 03.10.2024р. №11 (а.с.35) підтверджує, що вартість міжнародних транспортних послуг за маршрутом: м. Хелм (Польща) – п/п Ягодин становить 19000,00 грн .(та вказані витрати включені до фактурної вартості), а за маршрутом п/п Ягодин – с.  Липини, Луцький р-н., Україна – 19000,00 грн., що разом становить 38000,00 грн.
Рахунок-фактура від 03.10.2024р. №11   містить числове значення витрат щодо транспортування товару до кордону України та ці транспортні витрати включені до митної вартості відповідно до ч.10 ст.58 МК України.
Крім того, 13.12.2024р. позивач звернувся до митного органу  із заявою про надання додаткових документів в порядку ч.8 ст.55 МК України (а с.43-44), до якої долучив в тому числі і договір про організацію перевезень автомобільним транспортом від 25.08.2024р. №25/08/2024 (а.с.31-32), акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 09.10.2024р. №11 (а.с.36), платіжну інструкцію від 23.10.2024р. №2504 (а.с.37), заяву від 09.10.2024р. №1 (а. с. 38).
Митний орган також вказував на таку розбіжність в поданих до митного оформлення документах: за контрактом від 03.10.2024р. №031024-1 умови поставки вказано FCA, згідно інвойсів №QB/12/09/2024/EXP та №QB/13/09/2024/EXP умови поставки – DAP.
25.09.2024р. ТзОВ «ПСВ-ПІДШИПНИК» та QUBEE SP. Z.O.O. підписали доповнення №1 до контракту від 25.10.2024р. №3/2024/UА, яким внесено зміни до п.4 та викладено в наступній редакції: «Поставка здійснюється у відповідності з «Інкотермс 2010» на умовах FCA Хелм, Польща або DAP - Хелм, Польща». Умови поставки по кожній партії товару зазначаються в інвойсі на кожну партію товару» (а  с.20).
Отже, умови поставки DAP згідно інвойсів від 30.09.2024р. №QB/12/09/2024/EXP та №QB/13/09/2024/EXP відповідають умовам, визначеним додатковою угодою №1 до контракту від 25.10.2024р. №3/2024/UА.
Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, тому апеляційний суд бере до уваги пояснення позивача про те, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.
Приписами п.2, п.4 ч.2 ст.55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів, не зазначено чи за такими ж товаро-супровідними документами поставлявся ідентичний товар, тощо. Тобто не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалося на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025р. у справі № 300/784/24.
Апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам п.2, п.4 ч.2 ст.55 МК України, оскільки, крім номера та дати МД, на підставі яких здійснено розрахунок скоригованої митної вартості товару, будь-яких пояснень щодо коригувань на обсяги партії ідентичних товарів, умов поставки, комерційних умов не наведено. Митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у митних деклараціях було зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Слід також зазначити, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 19.02.2019р. (справа №805/2713/16-а).
В процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Також суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.
Колегія суддів погоджується  також з висновками суду першої інстанції, що декларант надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості товару за основним (першим) методом. 
Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р.  у справі №826/2313/16, від 13.06.2019р. у справі №820/6315/15, суд зазначив, що вимоги ч.3, ч.4  ст.53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Волинської митниці діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог ст.77 КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за основним методом. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що оспорюване рішення про коригування митної вартості товару є протиправним, яке слід скасувати.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1. від 09.10.2018 у справі № 826/24835/15, від 24.01.2019р. у справі № 820/636/17, від 21.01.2020р. у справі № 812/2336/14, від 13.02.2020р. у справі № 810/1175/16, від 26.01.2021р. у справі № 826/13892/16).
Стосовно висновків митного органу на значно завищену суму витрат на правову допомогу, колегія суддів звертає увагу на таке.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16.
У постанові Верховного Суду від 09.04.2019р. у справі № 826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування ч.3 ст.134   КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Проте,  саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. 
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч.6 ст.134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019р. (справа № 815/1479/18), від 15.07.2020р. (справа № 640/10548/19), від 21.01.2021р. (справа № 280/2635/20), від 03.08.2022р. (справа № 280/4264/21).
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022р. у справі № 520/6658/21).
Як видно із наявних у справі письмових доказів, а саме договору про надання правничої допомоги від 01.01.2025р. №01/01/25-1 (а.с. 47-48), акту приймання-передачі наданих послуг від 05.04.2025р. №05/04/25 (а.с. 49), платіжної інструкції від 03.04.2025р. №2958 (а. с. 52), ТзОВ «ПСВ ПІДШИПНИК» оплатив 5000,00 грн. за правову допомогу, надану адвокатом Гарбар  Ю.Р., відповідно до ордеру серії АС №  1135310 (а.с.51).
Згідно п.4.1 договору про надання правничої допомоги від 01.01.2025р. №01/01/25-1 розмір винагороди за написання, підготовку та оформлення позовної заяви до суду складає 20000,00  грн.
Водночас, відповідно до п.4.2 договору про надання правничої допомоги від 01.01.2025р. №01/01/25-1 за правничу допомогу клієнт оплачує винагороду в розмірі, вказаному в актах приймання-передачі наданих послуг. З акту приймання-передачі наданих послуг від 05.04.2025р. №05/04/25 (а.с.49) чітко видно, що вартість послуги – написання, підготовку та оформлення позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205030/2024/000075/2 від 09.10.2024р. становить 5000,00 грн.
З врахування складності справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, колегія суддів вважає співмірною компенсацією вартість виконаної роботи в розмірі 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які суд першої інстанції пропорційно зменшив.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі        Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Волинської митниці – залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року   у справі № 140/3614/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель