КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 357/17570/24
провадження № 22-ц/824/11210/2025
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
13  листопада 2025 року                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 року в складі судді Анапріюк С.П.,
 
встановив:
 
03.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що 16.07.2021 року ОСОБА_1   подала  заявку  на  отримання  кредиту.
 Дана  заява №10004129526 від 16.07.2021   знаходиться  у власному кабінету  відповідача  на офіційному веб-сайті ТОВ "ФК  "Інвест Фінанс". 
Електронний підпис накладено  ОСОБА_2   одноразовим ідентифікатором.
16.07.2021  відповідачу перераховані  кредитні  кошти на  банківську картку в сумі  7200  грн за  реквізитами  платіжної  картки,  які були надані  позивальником   з метою  отримання  кредиту. 
Факт перерахунку  коштів на картковий рахунок   позичальника  підтверджується  доданою  до  позовної заяви  копією  листа  від  АТ  "Перший Український Міжнародний Банк" за №КНО-/55  від  02.08.2024 та витягом з  додатку до  нього.
Проте,  відповідачем  не  виконані належним чином  кредитні  зобов`язання.
05.09.2022 згідно  умов  договору факторингу № 556/ФК-22, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило право вимоги за кредитним договором № 10004129526 від 16.07.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а  відповідно  ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. Заміна  кредитора  у зобов`язанні  здійснюється  без  згоди боржника. 
Згідно  договору  факторингу   сума боргу  перед новим кредитором становить  29 656 грн  56 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту -7 200 грн;  заборгованість за відсотками - 22 456,56 грн.
ТОВ «Діджи Фінанс» вживало заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення досудової вимоги про сплату заборгованості за договором № 10004129526 на адресу відповідача.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 10004129526 від 16.07.2021 у розмірі 29 656,56 грн та відшкодувати судові витрати по справі. 
Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні  позову  суд  першої інстанції  виходив з того,  що  позивачем  не  надано належних  доказів на  підтвердження  набуття права вимоги  до  відповідача. 
Наданий позивачем  документ з назвою "Додаток  1 до  договору  №556/ФК-22  від  05.09. 2022" не  є витягом  з реєстру  боржників,  оскільки  є аркушем паперу,  на  якому позивач  надрукував певну  інформацію, яка,  на  його  думку,  відповідає   інформації,  наявній в реєстрі  боржників  що  є додатком  до договору  факторингу. Вказаний витяг   створений позивачем  одноособово,  не  містить печатки  первісного  кредитора. Реєстру прав вимоги  суду  разом  з позовною заявою  позивач не  надав. 
Крім цього, позивач не довів  наявність  у відповідача  заборгованості  за  вказаним кредитним договором  у розмірі  зазначеному у позові.  Надані  позивачем  докази не  є первинними документами, що  підтверджують   отримання  кредиту,   користування  ним,  нарахування  процентів  відповідно   до  укладеного договору  на  умовах,  які вказані   в позовній  заяві,  не  відображають  інформацію  про  здійснення  чи не здійснення  відповідачем  будь-яких  проплат  за  кредитним договором.  Банківська виписка  з особового рахунку  відповідача та детальний  розрахунок заборгованості суду  не  надані.    При цьому  судом  було  враховано  надану  банком  інформацію, за якою підтверджено  зарахування  на  картку відповідача  суми коштів у розмірі  7 200  грн.   
01.05.2025 ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.  Відшкодувати  витрати  по  сплаті судового  збору   та  витрати  на  професійну  правничу допомогу, пов`язані  з апеляційним переглядом справи  в сумі 3 000  грн.    
Доводи апеляційної скарги мотивує  тим, що підтвердження відступлення ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» права вимоги до відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором суду  були надані: копія Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 разом із затвердженими шаблонами передачі інформації по кредитному портфелю (затверджені та узгоджені форми актів, реєстру, звіту та шаблону повідомлень додатки 1-5 Договору відступлення); витяг із додатку № 1 до Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022; копії платіжних інструкцій за Договором факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022Ю як доказ здійснення фінансування за цим Договором.
Зазначає, що Договір факторингу 556/ФК-22 від 05.09.2022 не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена ст. 204 ЦК України, не спростована.
Враховуючи, що Додаток № 1 до Договору факторингу містить у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги (відповідно до ч. 1-2 ст. 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»), до позовної заяви позивачем було долучено саме витяг з Додаток № 1 до Договору факторингу, який був підписаний сторонами, з однієї сторони - представником ТОВ «Компані Інвест Фінанс» Подсєваловою Н.Г., і іншої сторони - Директором ТОВ «Діджи Фінанс» Романенком М.Е., що не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України. 
Крім того, відповідно до п. 1.1. Спеціальних умов № 10004129526 від 16.07.2021 кредитодавець надає позичальникові кредит на наступних умовах: сума кредиту - 7 200,00 грн; первинний строк кредиту - 30 календарних днів; процентна ставка - 1,71 відсотків в день; базова процентна ставка - 2,71 відсотків в день. 
Відповідно до п. 2.1. Спеціальних умов Кредитного договору, сторони погодили наступний графік розрахунків: 
-                      термін платежу: 15/08/21;
-                      сума кредиту, грн: 7 200;
-                      проценти за користування кредитом, грн: 3 693,6; 
-                      до сплати (разом), грн: 10 893,6. 
Згідно п. 2.2. Спеціальних умов Кредитного договору загальна вартість кредиту складає 10 893,60 грн та включає в себе: 
1) проценти за користування Кредитом, які складають 3 693,60 грн; 
2) суму (тіло) кредиту в розмірі 7 200 грн.
Реальна річна процентна ставка складає 15 798,63 % річних.
Відповідно до 2.3. Спеціальних умов, у випадку користування кредитом понад строк, встановлений Спеціальними умовами (за умови відсутності чинних Угод про продовження) або Угодами про продовження (у разі укладання), особливі умови, встановлені для позичальника програмою лояльності, втрачають силу, застосовується базова процентна ставка, а нараховані проценти за весь строк користування кредитом (у разі наявності Угоди про продовження - за період останньої Угоди про продовження) підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою. При цьому, позичальник розуміє та погоджується, що застосування процентної ставки без знижки не можливо вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для позичальника, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах процентної ставки, передбаченої цим Договором, а можливість отримання знижки забезпечена для позичальника лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. 
Таким чином, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення кредиту у відповідності до встановленого п. 2.1. Спеціальних умов Кредитного договору, первісним кредитором було здійснено перерахунок нарахованих процентів згідно з п. 2.3. Спеціальних умов Кредитного договору, а саме особливі умови, встановлені для позичальника програмою лояльності втратили силу (застосування процентна ставка - 1,71 відсотків в день), та було застосовано базову процентну ставку - 2,71 відсотків в день на увесь строк кредитування, і таке нарахування відповідає вимогам нормам Цивільного кодексу України та умовам Кредитного договору, що відображено в даному розрахунку заборгованості, що був виконаний первісним кредитором.
Таким чином, протягом  всього  строку  кредитування  нарахування  відсотків  відбувалося  за базовою  процентною ставкою, яка становить  2,71  відсотків в день. 
Згідно  з  п. 4.3  договору  кредитної лінії  №66562 здійснення  позичальником  платежу  є вчинення  дій,  що  підтверджують  його прийняття пропозиції  кредитодавця укласти відповідну  угоду  про  продовження. Окреме підписання  угоди про  продовження  у такому разі не  вимагається.   
Таким чином,  в  наданому ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» розрахунку вбачається, що відповідачем здійснювалося погашення кредитної заборгованості 14.08.2021 у розмірі 1 724,00 грн; 28.08.2021 у розмірі 1 724,00 грн; 12.09.2021 у розмірі 1 724,00 грн, що свідчить про підтвердження прийняття пропозиції кредитодавця укласти Додаткові угоди про зміну умов договору № 10004129526 від 16.07.2021.
Відповідно  до  п. 2 додаткової  угоди  про  зміну  умов договору  № 10004129526,  у  випадку,  якщо  в п.1.5.1  договору  знижена  процентна ставка  0,01% в день  від суми кредиту, яка отримана   позичальником  від  кредитора  відповідно до   умов  "Офіційних  правил "Кредит від  0,01%" на  перший  кредит   для нових  користувачів фінансових послуг", які розміщені   на  веб-сайті кредитора   та у разі  ініціювання   таким позичальником  продовження  (пролонгації) строку  кредиту  і за умови  сплати  позичальником   кредиту в строк  до  12.09.2021 фактично  нарахованих процентів по  договору  № 10004129526 від  16/07/2021   в сумів  1 724  грн, сторони дійшли згоди змінити  п. 1.2, п.1.3.1 договору,  виклавши їх  у таких редакціях:
"1.2 Кредит надається  строком  до  12/09/2021 ,  але  в   будь-якому  разі цей договір  діє до  повного  виконання  позичальником  своїх зобов`язань  за  цим договором" та " 1.3.1. Знижена  процентна  ставка 1,71%  в день від  суми кредиту  , застосовується  у межах нового  строку  надання  кредиту ( з  1-го (першого) дня  пролонгації), зазначеного  у п. 3 цієї додаткової  угоди,  якщо  в цей строк  позичальник  здійснить  повне  погашення  кредитної заборгованості або здійснить   таке погашення   протягом  трьох  календарних днів,  що  слідують  за датою  закінчення  такого  строку. При цьому  позичальник погоджується, що  умови  про  встановлення  різних процентних ставок за цим договором  застосовуються  за  домовленістю сторін  та не  є  наслідком  погіршення  умов користування  кредитом  для  позичальника".      
Своїх зобов`язань належним чином позичальник не виконав, у зв`язку з чим у нього за договором виникла заборгованість в загальному розмірі 29 653,56 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 200,00 грн та заборгованість за процентами в розмірі 22 456,56 грн. 
На  підтвердження законності нарахування заборгованості за відсотками позивачем до позовної заяви було долучено деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором № 10003073375, який сформований первісним кредитором - ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». 
За весь період перебування права вимоги за кредитним договором у ТОВ «Діджи Фінанс» позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до позичальника, а отже ТОВ «Діджи Фінанс» лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 16  липня  2021 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та  ОСОБА_1   укладено договір про надання споживчого кредиту № 10004129526, який вчинено в електронній формі та підписано електронним підписом. 
16.07.2021 ОСОБА_1 підписала оферту, в якій зазначила свої особисті дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника, номер паспорту, електронну пошту, домашню адресу. Відповідач підтвердила, що ознайомилась  з з істотними умовами правочину,  погоджується  прийняти  на  себе  зобов`язання  позичальника, засвідчує повну  та безумовну  згоду  з  усіма  без виключення  умовами оферти. Згодна  на  використання  одноразового  ідентифікатора. 
Згідно умов п. 1.1 договору кредитної лінії № 66562 від 14 липня 2021 року, за цим договором   кредитодавець   зобов`язується надати позичальникові кредит  на  умовах  цього  договору, а позичальник зобов`язується  одержати та повернути  кредит, сплатити  проценти  за  користування  ним та виконати інші  обов`язки,  передбачені  цим договором.  Кредит надається  на  умовах   відновлювальної кредитної лінії.  
Для отримання кредиту позичальник подає заяву про надання кредиту.   У  разі  позитивного  рішення   кредитодавця щодо надання  кредиту,  сторонами  укладаються  спеціальні умови (п. 1.3).
Відповідно до вимог пункту 2.1,  кошти кредиту надаються кредитодавцем у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти, реквізити якої надані позичальником кредитодавцю з метою отримання кредиту.
Пунктом 2.4 Договору встановлено, що кредит вважається наданим в день перерахування кредитодавцем суми кредиту.
Розділом 1 Спеціальних умов № 10004129526 визначено: сума кредиту: 7200 грн;  первинний строк, кредиту: 30 календарних днів; процентна ставка - 1.71% в день; базова процентна ставка - 2.71 % в день.
У п. 2.1. спеціальних умов сторони погодили наступний графік розрахунків: термін платежу - 15/08/21; сума кредиту - 7200 грн; проценти за користування кредитом - 3693,6 грн, разом до сплати - 10 893,6 грн.
Реальна річна процентна ставка складає 10 893,6 % річних (п. 2.2 спеціальних умов).
Пунктом 2.3 спеціальних умов визначено, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений спеціальними умовами (за умовами відсутності чинних угод про продовження) або угодами про продовження (у разі укладання), особливі умови, встановлені для позичальника програмою лояльності, втрачають силу, застосовується базова процентна ставка, а нараховані проценти за весь строк користування кредитом підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою.
05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 556/ФК-22, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором № 10004129526  від 16.07.2021, укладеним між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1   , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».
Так, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 512, 513 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не бере ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною.
Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, оскільки права вимоги відносяться до майна та є об`єктом права власності кредитора згідно з ст. 190 ЦК України вони можуть вільно відчужуватися кредитором, а виходячи з аналізу ст. 512, 513, 514, 516 та 517 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні, у тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом зміни зобов`язання на боці кредитора.
Статтями  516 та 517 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Аналіз означених норм дає підстави для висновку про наявність у нового кредитора підстав для виникнення обов`язку письмового повідомлення боржника про заміну кредитора та наданні останньому належних доказів.
Однак боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази про передачу позивачу права вимоги за договором кредиту, укладеним з  ОСОБА_1 , додатки до договору про відступлення прав вимоги містять  інформацію про кредитний договір, за яким передається право вимоги, дані про особу-боржника, суму заборгованості та інші необхідні відомостей для такого виду договорів, та є належними та допустимим доказами по справі на підтвердження права звернення ТОВ «ФК «Діджи Фінанс» із заявленими позовними вимогами. 
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже із аналізу означених норм матеріального права слід дійти висновку, що договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (відповідача). або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю).
На підтвердження   обставини перерахування  коштів за укладеним між сторонами договором  в сумі в сумі 7 200,00 грн на реквізити платіжної карти  ОСОБА_1 підтверджується листом АТ «ПУМБ» №КНО-07.8.5/3539БТ  від 20.03.2025 та  випискою  по рахунку  № НОМЕР_1 за період  16.07.2021-19.07.2021  в АТ КБ  "ПриватБанк". 
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов  висновку про  доведеність  заявлених позовних вимог в частині надання  відповідачу кредитних коштів у визначеному договором  розмірі. 
У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача по кредитному договору,  ОСОБА_1 ,   отримавши кредитні кошти,  свого зобов`язання щодо їх повернення та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 29 656,56 грн., з яких 7 200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 22 456,56  грн - заборгованість за відсотками.
Жодних доказів на спростування вказаного розміру заборгованості, як і доказів  виконання  свого  зобов`язання відповідачем до суду не надано.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, як і презумпція правомірності його не спростована.
З огляду на те, що відповідач не виконує взяті на себе грошові зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка нічим не спростована та право вимоги якої перейшло до позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог.
Отже, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс».
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з положеннямист.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання до суду позову у розмірі 2 422,40 грн  та апеляційної скарги у розмірі  3 633,60 грн, всього 6 056  грн. 
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).  
Зазначена правова позиціє є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач при зверненні  до  суду  з даним позовом  просив відшкодувати понесені  ним витрати  на  професійну  правничу допомогу  в сумі  6 000  грн.
На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу було подано до суду наступні докази: копію договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01 квітня 2024 року; копію додаткової угоди № 1004129526 від 16.09.2024, копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом  Білецьким Б. М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "Діджи Фінанс " щодо стягнення кредитної заборгованості від 16.09.2024; копію акту  про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг).
Відповідно до акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 16  вересня 2024 року, складеного  адвокатом  Білецьким Б. М.  та  ТОВ "Діджи Фінанс ",  сторони підтверджують, що  адвокат  надав, а   клієнт прийняв правничу допомогу загальною вартістю 6 000  грн,  зокрема:  правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ "Діджи Фінанс" - 2 250 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи позивач - 3 000 грн;  формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 750 грн. Разом  6 000  грн. 
 Оплата професійної  правничої допомоги Адвоката здійснюється  клієнтом  у повному обсязі  при підписанні  відповідного  акту (п.4).
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді першої інстанції, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та формування додатків до позовної заяви зводяться до єдиної дії - підготовка та подання позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги.
Така послуга, як надання усної консультації стосовно складання позовної заяви, за своєю суттю є послугою організаційного характеру. Немає також підтвердження, що клієнту разом з тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.
За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі   3 000 грн.
Досліджуючи докази на підтвердження витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
  Згідно акту про підтвердження факту надання правничої ( правової) допомоги адвокатом ( виконання робіт, надання послуг) від 01 травня 2025 року клієнту - ТОВ   "Діджи Фінанс " було надано виконавцем - адвокатом Білецьким Б. М. такі послуги: аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів 0,5  год. - 500 грн; правовий аналіз обставин спірних правовідносин тa надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ "Діджи Фінанс" 0,5 год. -500 грн;  складання апеляційної скарги 2 год. - 2 000  грн.   Разом  3000  грн. 
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду встановила, що зазначені позивачем витрати на правничу допомога адвоката, які включають послуги: аналіз чинного законодавства та  судової практики  зводяться до єдиної дії - складання апеляційної скарги і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремої послуги.
З огляду на викладене, співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі  2 000 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити. 
Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове  рішення. 
Позов задовольнити. 
Стягнути зі ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,   адреса реєстрації:  АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (код ЄДРПОУ 42649746,  адреса:  07406, Київська область,  м. Бровари,  вул. Симона  Петлюри, буд.  21/1) заборгованість за договором № 10004129526 16.07.2021 в розмірі 29 656,56 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»  5 000,00 грн витрат на правничу допомогу та витрати по  сплаті судового  збору  в сумі 6 056  грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                                                Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                                  І. М. Рейнарт
 
                                                                                                            Т. І. Ящук