ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1415/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/14279/24 Категорія: 351000000 	Чапліна Н. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року	м. Черкаси	

       Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Івануса А.Д.
       учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
представник позивача – адвокат Константінов Олексій Федорович;
відповідач – ОСОБА_2 ;
представник відповідача – адвокат Нікітюк Андрій Миколайович;
особа, яка подає апеляційну скаргу – представник позивача – адвокат Константінов Олексій Федорович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Константінова Олексія Федоровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

29.11.2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, ОСОБА_1 разом зі своєю родиною, була вимушена покинути своє постійне місце проживання й прибути до м. Долинська з одночасним пошуком житла для подальшого проживання.
02.07.2024 року сторони досягнули домовленості між собою щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , до 15 листопада 2024 року. Сторони обумовили, що позивач має сплатити на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 6000 доларів США. Крім того, позивач має погасити борги відповідача за низкою виконавчих проваджень, при виконанні яких, було накладено арешти та заборони на відчуження на належний відповідачу житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Для виконання вказаних зобов`язань ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надано на ім`я ОСОБА_1 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Кубасовою Н. В. від 02 липня 2024 року.
Свої зобов`язання перед відповідачем позивач виконала у повному обсязі, що підтверджується: розпискою про отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 6000 дол. США з одночасним зобов`язанням укласти договір купівлі-продажу визначеного будинку до 15 листопада 2024 року; листом Долинського ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області № 47521 від 22.11.2024 року про сплату боргу за ОСОБА_2 у сумарному розмірі 90522,30 грн.; платіжними інструкціями, згідно з якими вбачається сплата боргів по виконавчим провадженням за ОСОБА_2 у сумарному розмірі 90522,30 грн.
Станом на день звернення з позовом до суду, договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 сторонами не укладено, внаслідок ухилення від його укладення з боку відповідача.
У зв`язку з вищевказаними обставинами позивач просить стягнути з відповідача аванс у розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно 249600 грн.; безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 90522,30 грн.
Ухвалою суду від 03.12.2024 року задоволена заява представника позивача адвоката Константінова О.Ф. про забезпечення позову, накладено арешт на житловий будинок відповідача з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.05.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі, еквівалентній 6000,00 дол. США за курсом НБУ на день виконання рішення.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Зазначено, що після набрання законної сили рішенням суду, буде скасовано заходи забезпечення позову у справі, вжиті ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2024 у справі №712/14279/24, провадження № 2-з/712/62/24.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 940,40 грн. 
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доведеним є факт передачі грошових коштів позивачем відповідачу у розмірі 6 000 дол. США як аванс щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна. Оскільки попередній договір купівлі-продажу між сторонами відповідно до норм чинного законодавства укладений не був, не укладений договір купівлі-продажу і на час розгляду справи, а тому суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 6 000 дол. США
Відмовляючи позивачу в частині стягнення з відповідача 90522,30 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем 15.10.2024 року сплачені кошти в сумі 90522,30 стягувачам у виконавчих провадженнях, де боржником виступав відповідач. Суд дійшов до висновку, що кошти позивачем сплачувалися не відповідачу, а іншим особам, та твердження позивача про набуття коштів за вчиненими платежами саме відповідачем є необґрунтованим. Жодних доказів про наявність домовленостей між сторонами щодо сплати боргів за виконавчими провадженнями позивачем не надано.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 90522,30 грн. представник ОСОБА_1 – адвокат Константінов О.Ф. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в зазначеній частині та ухвалити нове рішення, яким позов в даній частині задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 90522,30 грн. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони обумовили, що позивач має погасити борги відповідача за низкою виконавчих проваджень, при виконанні яких було накладено арешти та заборони на відчуження на належний відповідачу житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Як на підставу набуття відповідачем без достатніх правових підстав грошових коштів в сумі 90 522,30 грн., ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач, зловживаючи її довірою, заволодів її грошовими коштами. Відповідач уповноважив позивача довіреністю від 02.07.2024 року на представництво ОСОБА_2 в органах державної виконавчої служби всіх рівнів з правами, визначеними стягувачу чи боржнику з метою погашення заборгованості за низкою виконавчих проваджень, що стосувались житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Вказує, що з листа Долинського ВДВС у Кропивницькому районі Кіровоградської області від 22.11.2024 року № 47521 вбачається, що після надання ОСОБА_3 як представником боржника доказів про сплату боргів, державним виконавцем закінчено виконавчі провадження згідно п. 9 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» як фактично виконані.
Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що кошти сплачувалися позивачем не відповідачу, а іншим особам та позивачка за відсутності зобов`язання добровільно здійснила оплати заборгованостей відповідача стягувачам за виконавчими провадженнями, будучи обізнаною про відсутність зобов`язань.
Вказує, що будинок, який мав бути предметом договору купівлі-продажу, був обтяжений арештами та заборонами на відчуження через наявність боргів відповідача за низкою виконавчих проваджень, що було відомо обом сторонам. Для усунення цих перешкод, які унеможливлюють нотаріальне посвідчення угоди, сторони домовилися, що позивачка погасить ці борги. Підтвердженням цього є факт видачі ОСОБА_2 довіреності на ім`я ОСОБА_1 від 02.07.2024 року.
Вказує, що сплата позивачкою грошових коштів у розмірі 90522,30 грн. на погашення боргів ОСОБА_2 не була актом доброчинності чи необґрунтованою дією. Це був вимушений і необхідний крок для виконання досягнутих між сторонами домовленостей та усунення перешкод для майбутнього договору купівлі-продажу будинку. Ці кошти були сплачені за конкретною метою та за згодою відповідача, що підтверджується виданою довіреністю.
Вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині є таким, що ухвалене внаслідок невірного застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2025 рокуоскаржується в частині незадоволених позовних вимог, а саме у відмові стягнення з відповідача на користь позивача суми 90522 грн. 30 коп., а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.34).
Відповідно до позовної заяви 02 липня 2024 року сторони ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) досягнули домовленості між собою щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , до 15 листопада 2024 року. Сторони обумовили, що позивач має сплатити на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 6000 доларів США. 
Відповідно до розписки від 02.07.2024 року ОСОБА_2 від ОСОБА_1 отримав завдаток за будинок за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 6000 тис. дол. США. Після оплати повної суми 5000 тис. дол. США до 15.11.2024 року відповідач зобов`язався переписати будинок, вказано: «купля-продажу» (а.с.12).
Згідно з розпискою від імені ОСОБА_1 , позивака ІНФОРМАЦІЯ_1 віддала завдаток в розмірі 6000 тис. дол. США ОСОБА_2 за будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язується до 15 листопада 2024 року віддати залишок в сумі 5 000 тис. дол. США (а.с.13).
Відповідно до довіреності від 02.07.2024 року ОСОБА_2 уповноважив Гуртову Ю.О. представляти інтереси відповідача зокрема в органах державної виконавчої служби усіх рівнів з правами визначеними стягувачу чи боржнику, отримувати витяги в реєстраційній службі, ЦНАП, в будь яких банках, банківських установах з правом збору, отримання, підготовки всіх правових документів, копій квитанцій, довідок про сплату платежів, підготовки технічної документації. отримувати копії документів), одержувати необхідні довідки оформлені на ім`я відповідача, в тому числі реєстраційні, та інші документи, подавати від його імені заяви, поштову кореспонденцію, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю (а.с.8).
ОСОБА_1 заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на її користь грошових коштів у розмірі 90522,30 грн. зазначила, що сторони узгодили, що ОСОБА_1 має погасити борги відповідача за низкою виконавчих проваджень, при виконанні яких було накладено арешти та заборони на відчуження на належний відповідачу житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.1 на звороті).
Відповідно до листа від 22.11.2024 року вих. № 47521 Долинським відділом Державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області повідомив представника боржника Гуртову Ю. про сплату боргів боржника ОСОБА_2 за ВП № 69169848 щодо стягнення судового збору у розмірі 454,00 грн., за постановою Долинського районного суду від 21.12.2021 року № 388/1633/21; ВП № 69179923 щодо стягнення штрафу у розмірі 17000,00 грн., за постановою Долинського районного суду від 21.12.2021 року № 388/1633/21; ВП № 69342121, щодо стягнення штрафу у розмірі 6800,00 грн., за постановою поліції від 04.10.2021 року БАБ № 901641; ВП № 71627085 щодо стягнення штрафу у розмірі 40800,00 грн., за постановою Долинського районного суду від 24.02.2023р. № 388/136/23; ВП № 72677518 щодо стягнення судового збору у розмірі 536,80 грн., за постановою Долинського районного суду від 24.02.2023 року № 388/136/23; ВП № 72794524 щодо стягнення штрафу у розмірі 1020,00 грн., за постановою поліції від 11.01.2023 року БАВ № 454335; ВП № 74566809 щодо стягнення штрафу у розмірі 6800,00 грн., за постановою поліції від 16.02.2024 року ЕНА № 1451926; ВП № 74624483 щодо стягнення штрафу у розмірі 850,00 грн., за постановою поліції від 16.02.2024 року ЕНА № 1451761; ВП № 75212132 щодо стягнення штрафу у розмірі 170,00 грн., за постановою Долинського районного суду від 10.05.2024 року № 388/534/24; ВП № 75212205 щодо стягнення судового збору у розмірі 605,60 грн., за постановою Долинського районного суду від 10.05.2024 року № 388/534/24; ВП № 75660023 щодо стягнення штрафу у розмірі 51,00 грн., за постановою Долинського районного суду від 05.07.2024 року № 388/1151/24; ВП № 75660142 щодо стягнення судового збору у розмірі 605,60 грн. за постановою Долинського районного суду від 05.07.2024 року № 388/1151/24 (а.с.14). 
Зазначено, що після надання представником боржника, доказів про сплату зазначених боргів, державним виконавцем закінчено дані виконавчі провадження згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», як фактично виконані. Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження у розмірі 14829,30 грн. перераховані платіжними інструкціями від 17.10.2024 року на відповідні рахунки (а.с. 14 на звороті).
До позовної заяви долучені копії платіжних інструкцій від 15.10.2024 року, у яких вказаний платник: ОСОБА_4 , фактичний платник: ОСОБА_1 , призначення платежів: судовий збір, штрафи та інше на суми: 605, 60 грн., 170 грн., 605, 60 грн., 51 грн., 850 грн., 6800 грн., 1020 грн., 536, 80 грн., 40800 грн., 6800 грн., 17000 грн., 454 грн., 14829, 30 грн. Також в вказаних платіжних інструкціях вказане прізвище та ініціали відповідача – ОСОБА_2 (а.с.17-23).
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених вище фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) – це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі– «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 185/446/18; від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21; від 17 квітня 2024 року у справі № 127/12240/22.
Відповідно до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України та ч. 1,2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2018 року по справі № 638/11807/15-ц та від 12 грудня 2018 року по справі № 205/3330/14-ц.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем ОСОБА_1 сплачені кошти в сумі 90522 грн. 30 коп. стягувачам у виконавчих провадженнях, де боржником виступав відповідач ОСОБА_2 . Вказані кошти позивачем сплачувались не відповідачу, а іншим особам - стягувачам. Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що твердження позивача про набуття саме відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів за вчиненими платежами є необґрунтованим.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
При цьому, належність доказів – правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).
Верховний Суд у постанові від 17.04.2024 року у справі № 127/12240/22 дійшов висновку, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.
Жодних доказів про наявність домовленостей між сторонами щодо сплати боргів за виконавчими провадженнями замість ОСОБА_2 , позивачем ОСОБА_1 не надано, що і було зазначено судом першої інстанції.
Судом першої інстанції також вірно встановлено, що у долучених розписках наданих суду на підтвердження позовних вимог, зобов`язання щодо сплати заборгованості за виконавчими провадженням не відображене (а.с.12-13). 
Отже, ОСОБА_1 , за відсутності зобов`язання, добровільно здійснила оплати заборгованостей відповідача стягувачам за виконавчими провадженнями, будучи обізнаною про відсутність зобов`язань з її боку на виконання таких дій.
Так, ОСОБА_1 не була зобов`язана перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем щодо сплати боргів за виконавчими провадженнями, проте вона здійснювала ці платежі протягом тривалого часу, її поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 90522,30 грн.
Доводи апеляційної скарги в частині незадоволених позовних вимог суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
При розгляді даної справи суд правильно встановив фактичні обставини справи, відповідні їм правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині скасування заходів забезпечення позову у даній справі, вжиті ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2024 року, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2024 року вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.40-43).
В резолютивної частини рішення суду Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2025 року, суд першої інстанції зазначив, що після набрання законної сили рішення суду, скасувати заходи забезпечення позову у справі, вжиті ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2024 року у справі № 712/14279/24, провадження № 2-з/712/62/24 (а.с.108). 
Порядок та підстави для скасування заходів забезпечення позову визначені у ст. 158 ЦПК України.
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч. 8 ст. 158 ЦПК України).
Оскільки клопотання про скасування заходів забезпечення позову від учасників в матеріалах справи відсутні, а норма ч. 7 ст. 158 ЦПК України передбачає продовження дії забезпечення позову на протязі дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про скасування заходів забезпечення позову саме після набрання законної сили рішення суду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2025 року необхідно змінити, скасувавши в частині скасування заходів забезпечення позову у справі, вжиті ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2024 року. В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,- 

у х в а л и в: 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Константінова Олексія Федоровича – задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2025 року змінити, скасувавши в частині скасування заходів забезпечення позову у справі, вжиті ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.12.2024 року.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складений 29 вересня 2025 року.

Судді