ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                   
 
12 листопада 2025 року
м. Київ
 
справа № 308/11224/18
провадження № 61-6573св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_5 , 
представник ОСОБА_5 , яка є законним представником ОСОБА_4 , - адвокат Білоцерковець Юлій Сергійович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду 
від 10 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Мацунича В. М., 
Кожух О. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 26 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (далі - ВАТ «Ерсте Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк» 
(далі - ПАТ «Фідобанк», банк), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір 
№ 014/1228/18/04962, згідно з яким кредитор надав позичальнику кредит 
в сумі 28 000,00 доларів США, зі строком користування кредитними коштами 
до 25 вересня 2017 року, зі сплатою 13,50 % річних за користування кредитними коштами.
У цей самий день, 26 вересня 2007 року, між банком, ним та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 014/1228/18/04962/2, за яким останній, як поручитель, зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати 
за виконання позичальником кредитних зобов`язань.
19 травня 2010 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 
до вищевказаного кредитного договору.
22 грудня 2015 року за результатами договору публічної оферти змінено валюту кредитного договору: з доларів США на гривню. 
ОСОБА_3 припинив виконувати взяті на себе кредитні зобов`язання. Станом 
на 06 серпня 2018 року загальна заборгованість за кредитним договором 
складала 839 467,44 грн (заборгованість за кредитними коштами - 734 173,75 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 105 293,69 грн).
07 серпня 2018 року між ним та ПАТ «Фідобанк» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 817, за яким первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору право вимоги 
до ОСОБА_3 (позичальника) за кредитним договором від 26 вересня 2007 року 
№ 014/1228/18/04962, до ОСОБА_2 (поручителя) за договором поруки 
від 26 вересня 2007 року № 014/1228/18/04962/2 і договором іпотеки від 26 вересня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Борисовою О. С. (далі - приватний нотаріус) за номером 2234.
Згідно з пунктом 2.2 цього договору новий кредитор набував прав кредитора 
за основними договорами: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржником грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, передачі предметів забезпечення у рахунок виконання зобов`язання, право вимагати та отримувати платежі за гарантією тощо.
Відповідно до пункту 1 додатку № 1 до цього договору заборгованість на момент переходу права вимоги становила 839 467,44 грн.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд задовольнити позов і стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість 
за вищевказаним кредитним договором у розмірі 839 467, 44 грн, з яких заборгованість за кредитними коштами - 734 173, 75 грн, заборгованість 
по нарахованим процентам - 105 293, 69 грн.
 
Короткий зміст судових рішень 
 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2020 року замінено відповідача - ОСОБА_3 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,його правонаступником - малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , законним представником якої є ОСОБА_5 .
Постановою Закарпатського апеляційного суд від 19 липня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка є законним представником та діє від імені 
та в інтересах ОСОБА_4 , - адвоката Ракущинця А. А., залишено без задоволення. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2020 року залишено без змін.
 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 лютого 2023 року у складі судді Іванова А. П., з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 14 листопада 2023 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2007 року 
№ 014/1228/18/04962 станом на 06 серпня 2018 року у сумі 839 467,44 грн, з яких: 734 176,75 грн - заборгованість за кредитними коштами, 105 293,69 грн - заборгованості за нарахованими відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір 
у сумі 947,33 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір у сумі 947,33 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 3 250,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_5 , на користь держави судовий збір 3 250,00 грн.
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 листопада 2018 року, продовжують діяти протягом 
90 днів з дня набранням рішенням суду законної сили або можуть бути скасовані 
за вмотивованим клопотанням учасника справи.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1 , як новий кредитор на підставі договору про відступлення прав вимоги, має право на солідарне стягнення кредитної заборгованості з позикодавця (його правонаступника) 
та поручителя. 
Позивач надсилав позикодавцю та поручителю письмову вимогу про усунення порушення у виконанні кредитного зобов`язання, претензія кредитора спадкоємцеві боржника наявна у матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 . Вказані вимоги позивача не виконані.
Суд першої інстанції зазначив, що спірні правовідносини стосуються стягнення кредитної заборгованості. Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 07 серпня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та банком, на підставі якого позивач став новим кредитором, не оспорювався, він є правомірним (стаття 204 
ЦК України). 
Районним судом установлено, що до обсягу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , та була фактично прийнята малолітньою ОСОБА_4 , як мінімум входить квартира 
АДРЕСА_1 , а також грошові кошти в сумі 142 126,63 грн.
Суд першої інстанції, виходячи з предмету та підстав позову ОСОБА_1 , указав, що спір можливо вирішити без проведення оцінки спадкового майна. 
Суд першої інстанції застосував відповідні норми ЦК України, судову практику Верховного Суду. 
Розподіл судових витрат здійснено з урахуванням статті 141 ЦПК України.
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка є законним представником ОСОБА_4 , задоволено.
 
Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 лютого 2023 року скасовано.
У позові ОСОБА_1 відмовлено. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що районний суд дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення кредитної заборгованості 
з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 , оскільки сума боргу по кредитному договору була погашена повністю шляхом звернення стягнення на заставне майно.
У спірних правовідносинах кредитор достроково звернувся до позичальника 
з вимогою про сплату боргу (тіла кредиту та відсотків), вчинивши виконавчий напис приватного нотаріуса від 18 квітня 2013 року на земельну ділянку, площею 0,09 га, розташовану у АДРЕСА_2 , у розрахунок погашення боргу по кредитному договору у розмірі 201 767,46 грн, чим змінив строк дії договору. Тобто кредитор достроково звернувся до позичальника з вимогою 
про сплату боргу (тіла та відсотків), вчинивши виконавчий напис, чим змінив строк дії договору. Нарахування процентів поза межами строку дії договору 
не допускається. 
При цьому в подальшому на виконання вказаного виконавчого напису проведено торги з продажу зазначеної земельної ділянки за ціною 387 000,00 грн, 
яка перевищує суму грошових коштів, що підлягала стягненню за виконавчим написом (202 000,00 грн). 
Крім того, додаткова угода від 22 грудня 2015 року до кредитного договору фактично не укладалася, так як вона не містить підпису позичальника.
Суд апеляційної інстанції застосував відповідні норми ЦК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її надходження до Верховного Суду
 
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 
частини другої статті 389 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, після усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 29 травня 2025 року. Витребувано справу з суду першої інстанції. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк для його подання.
У липні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 06 червня 2025 року у задоволенні заяви 
ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд зробив помилкові висновки по суті спору, не врахував усі обставини справи, не надав оцінки заявленим позовним вимогам. ОСОБА_3 не виконував свої кредитні зобов`язання, не повернув кредитні кошти, не сплатив проценти. 
18 квітня 2013 року приватний нотаріус вчинив виконавчий напис на іпотечне майно боржника у рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 201 767, 46 грн. Цей виконавчий напис оскаржено боржником у судовому порядку, його виконання зупинено забезпеченням відповідного позову (справа № 308/11224/18). 
У подальшому кредитор і боржник уклали додаткову угоду, якою змінено валюту кредитного договору (з доларів США на гривню). ОСОБА_3 вказаний факт 
не заперечував. На підставі зазначеного, ОСОБА_3 отримав кредит 
у розмірі 734 173,75 грн. Проте, він продовжив не виконувати взяті на себе кредитні зобов`язання. 
Кредитна заборгованість (734 173,75 грн - заборгованість за кредитом, 
105 293,69 грн - заборгованість за процентами) не погашена, а вищевказаний виконавчий напис не виконувався на підставі відповідного судового рішення.
Суд апеляційної інстанції в тексті постанови не послався на судову практику Верховного Суду.
У касаційній скарзі заявник просить також вирішити питання понесених ним судових витрат.
 
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу та відповідь на відзиви
 
У липні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу 
від представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , - адвоката Білоцерковця Ю. С., в якому викладено аргументи щодо необґрунтованості касаційної скарги. 
Вказується, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим. Сума боргу за кредитним договором погашена шляхом звернення стягнення на заставне майно (земельну ділянку).
При цьому ОСОБА_1 посилається на судову практику Верховного Суду, 
яка не є релевантною до цієї справи. Із урахуванням наведеного, наявні правові підстави для закриття касаційного провадження у справі (пункт 5 частини першої статті 396 ЦПК України).
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
26 вересня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого 
є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір 
№ 014/1228/18/04962, за яким кредитор надав позичальнику кредит 
у сумі 28 000,00 доларів США, зі строком користування кредитними коштами 
до 25 вересня 2017 року, зі сплатою 13,50 процентів річних (а. с. 18-20, т. 1).
26 вересня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого 
є ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір поруки 
№ 014/1228/18/04962/2, згідно з яким поручитель зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з укладеного вищезазначеного кредитного договору 
(а. с. 24-25, т. 1).
19 травня 2010 року між кредитором та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору (а. с. 27-29, т. 1).
18 квітня 2013 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О. А. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення 
на нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,09 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , 
яка належала на праві приватної власності ОСОБА_3 і була передана банку 
в іпотеку на підставі договору іпотеки від 26 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом за номером 2234, яким забезпечено виконання вищевказаного кредитного договору.
За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонувалося задовольнити вимоги ПАТ «Ерсте Банк» у розмірі 201 767,46 грн (непогашена сума кредиту - 167 284,14 грн (еквівалент - 20 928,83 доларів США), заборгованість 
за відсотками - 19 841,42 грн (еквівалент - 2 482,35 доларів США), пеня 
за прострочення відсотків - 4 684,30 грн (еквівалент - 586,05 доларів США), 
9 957,60 грн (еквівалент - 1 245,79 доларів США), витрати по вчиненню виконавчого напису - 3 026,52 грн) (а. с. 45, т. 1).
Згідно з копії листа від 17 грудня 2015 року № 3-3-1/4250 та додатку № 1 до нього ПАТ «Фідобанк» звернувся до ОСОБА_3 з пропозицією (офертою) про внесення змін до кредитного договору щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті у гривню. Вказано, що для підтвердження згоди необхідно здійснити зарахування на відповідний рахунку платежу в сумі від 1,00 грн, датою реструктуризації буде 22 грудня 2015 року за умови акцептування 
цієї пропозиції (а. с. 49, 50-51, т. 1).
ОСОБА_1 зазначив у позові, що 22 грудня 2015 року за результатами договору публічної оферти, при умові внесення позичальником грошових коштів для погашення заборгованості з процентів у розмірі 10 000,00 доларів США, змінено валюту кредитного договору з доларів США на гривню. Акцептом такої оферти було фактичне внесення позичальником грошових коштів, які належним чином відображені в банківській виписці. Після зміни валюти кредитного договору позичальник припинив виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.
Апеляційний суд установив, що вказана додаткова угода фактично не укладалася, так як вона не містила підпису позичальника.
Відповідно до протоколу електронного аукціону від 16 липня 2018 року 
№ UA-EA-2018-05-23-000106-b було проведено аукціон: номер лоту - F90GL24038; власник активів (майна) - ПАТ «Фідобанк»; найменування лоту (склад лоту) - право вимоги за кредитним договором від 26 вересня 2007 року, забезпечення - земельна ділянка, площею 0,09 га, розташована по 
АДРЕСА_2 ; початкова (стартова) ціна лоту - 
822 088,69 грн; мінімальна ціна лоту - 164 417,79 грн; ціна продажу лоту - 
164 417,79 грн. 
Переможцем указаного аукціону визначено ОСОБА_1 (а. с. 34, т. 1).
07 серпня 2018 року між ПАТ «Фідобанк», який є повним правонаступником 
ВАТ «Ерсте Банк», та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за № 817, за яким первісний кредитор 07 серпня 2018 року відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги:
1) до позичальника - ОСОБА_3 , за кредитним договором від 26 вересня 
2007 року № 014/1228/18/04962;
2) до поручителя - ОСОБА_2 , за договором поруки від 26 вересня 2007 року 
№ 014/1228/18/04962/2;
3) до іпотекодавця - ОСОБА_3 , за договором іпотеки від 26 вересня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Борисовою О. С. за реєстраційним номером 2234. За цим договором виконання кредитного зобов`язання забезпечено іпотекою - земельна ділянка, площею 0,09 га, розташована по 
АДРЕСА_2 (а. с. 35-36, 37, т. 1). Копія договору іпотеки знаходиться у матеріалах справи (а. с. 31-35, т. 4).
Згідно з пунктом 2.1 вказаного договору новий кредитор набував прав кредитора 
за основними договорами: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржником грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язання, право вимагати та отримувати платежі за гарантією тощо.
Відповідно до додатку № 1 до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 07 серпня 2018 року «Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами» заборгованість на момент переходу права вимоги становить 839 467,44 грн.
ОСОБА_1 , як новий кредитор, повідомив ОСОБА_3 , ОСОБА_3 
про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення (а. с. 53, 55, т. 1), надіслав їм письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання та попередження про стягнення боргу в судовому порядку (а. с. 57, 59, т. 1).
18 жовтня 2018 року на підставі ухвали суду (а. с. 58-59, т. 4) у виконавчому провадженні № 52385421 про примусове виконання виконавчого напису № 149 замінено ПАТ «Фідобанк» на ОСОБА_1 (а. с. 28, т. 2).
На виконання зазначеного виконавчого напису, яким було стягнуто 201 767,46 грн, проведено електронні торги з продажу вказаної земельної ділянки та продано земельну ділянку за ціною 387 000,00 грн, переможець - учасник № 9 (лот 324524). Указане підтверджується копією протоколу проведення електронних торгів 
від 28 січня 2019 року № 385132 (а. с. 30-31, т. 2).
ОСОБА_1 у заяві про зміну заходу забезпечення позову зазначив про те, 
що 11 лютого 2019 року переможець зазначених вище торгів уніс грошові кошти 
на рахунок Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. 
За виконавчим написом йому підлягало нарахування 202 000,00 грн, а решту суми, за виключенням виконавчого збору, у розмірі 142 123,63 грн, слід повернути власнику майна - ОСОБА_3 (а. с. 27, т. 2).
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2019 року у справі № 308/11224/18 замінено захід забезпечення позову, вжитий ухвалою Ужгородського міськраойнного суду Закарпатської області 
від 30 листопада 2018 року, а саме: накладений арешт на квартиру АДРЕСА_3 , скасовано; накладено арешт на грошові кошти у розмірі 142 126,63 грн, 
що залишалися на рахунку після їх розподілу між стягувачем та державою, у частині виконавчого боргу, які надмірно стягнуті у виконавчому провадженні № 52385421, за наслідками проведення електронних торгів від 28 січня 2019 року (лот 32454), затверджених протоколом № 385132.
Апеляційний суд установив, що сума боргу за кредитним договором була погашена повністю шляхом звернення стягнення на заставне майно.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18 квітня 2019 року серії НОМЕР_1 (а. с. 4, т. 4).
З матеріалів спадкової справи (а. с. 1-78, т. 4), наданої суду на виконання ухвали 
від 26 березня 2020 року, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Апшай С. В. з`ясовано наступне: на момент смерті ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 , були зареєстровані, зокрема: дочки померлого відповідача: ОСОБА_6 , 2001 року народження, та ОСОБА_4 , 2011 року народження, його дружина - ОСОБА_5 , 1978 року народження; за заявою дружини та дочки померлого ОСОБА_3 - 
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , останні відмовилися від належної їм частки спадкового майна на користь ОСОБА_4 , 2011 року народження; станом на 14 січня 2020 року свідоцтво про право на спадщину за померлим ОСОБА_3 не видавалося.
Дочка померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , 2011 року народження, прийняла спадщину за померлим батьком.
ОСОБА_5 є законним представником малолітньої ОСОБА_7 , 2011 року народження.
ОСОБА_1 направляв претензію кредитора спадкоємцеві ОСОБА_3 .
Районний та апеляційний суди зазначили, що до обсягу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 та була фактично прийнята малолітньою ОСОБА_4 , 
як мінімум входить квартира 
АДРЕСА_1 , а також грошові кошти в сумі 142 126,63 грн.
ОСОБА_1 указував, що станом на 06 серпня 2018 року загальна заборгованість за кредитним договором в національній валюті України складала 839 467,44 грн, 
що складається із заборгованості за кредитними коштами у розмірі 734 173,75 грн та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 105 293,69 грн. Зазначене відображено в довідці про рух коштів.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій 
статті 389 ЦПК України. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права 
без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 
частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права 
із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції відповідає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних 
або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні 
та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася 
до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно 
до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода 
на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує 
при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду 
за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У справі, яка переглядається Верховним Судом, спір стосується стягнення кредитної заборгованості.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання 
має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином 
(стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше 
не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, 
що встановлені договором.
Згідно з частинами першою, другою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково 
або у повному обсязі.
Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки 
не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше 
не встановлено договором поруки.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, пеню припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), 
від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), 
від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника 
про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом із тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються 
частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 лютого 
2025 року у справі № 490/1331/22 (провадження № 61-14039св24).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 
ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення 
для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися 
на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, 
та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша 
статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному 
та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, 
так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, яка переглядається Верховним Судом, суд апеляційної інстанції, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам і правильно встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції 
і відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про солідарне стягнення кредитної заборгованості з позичальника (його спадкоємця) та поручителя.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що сума боргу по кредитному договору була погашена шляхом звернення стягнення на заставне майно.
У спірних правовідносинах кредитор достроково звернувся до позичальника 
з вимогою про сплату боргу (тіла кредиту та відсотків), вчинивши виконавчий напис приватного нотаріуса від 18 квітня 2013 року про звернення стягнення 
на нерухоме майно - зазначену вище земельну ділянку, у рахунок погашення заборгованості у розмірі 201 767,46 грн. 
Тобто кредитор змінив строк дії договору, а нарахування процентів поза межами строку дії договору не допускається, як і повторне стягнення тіла кредиту.
При цьому виконавчий напис було вчинено у квітні 2013 року і вже після цього ОСОБА_1 набув прав вимоги за кредитним договором й забезпечувальними договорами (07 серпня 2018 року). У жовтні 2018 року у відповідному виконавчому провадженні було замінено ПАТ «Фідобанк» на ОСОБА_1 . Тобто позивачу було відомо про вчинення відповідного виконавчого напису, він не заперечує 
це як у касаційній скарзі, так і в інших раніше поданих ним до суду заявах.
Апеляційний суд обґрунтовано встановив, що на виконання вказаного виконавчого напису проведено торги з продажу земельної ділянки, яка була предметом іпотеки. Земельну ділянку продано за ціною 387 000,00 грн, переможець - учасник № 9 
(лот 324524), що підтверджується копією протоколу проведення електронних торгів від 28 січня 2019 року № 385132.
При цьому позивач у заяві про зміну заходу забезпечення позову зазначив, разом із іншим, що 11 лютого 2019 року переможець зазначених вище торгів уніс грошові кошти на відповідний рахунок державної виконавчої служби. Також позивач наголосив, що за виконавчим написом йому підлягало нарахування 202 000,00 грн, а решту суми, за виключенням виконавчого збору, у розмірі 142 123,63 грн, 
слід повернути власнику майна - ОСОБА_3 .
З урахуванням наведеного, апеляційний суд обґрунтовано встановив, що сума боргу за кредитним договором була погашена шляхом звернення стягнення на заставне майно, а проценти позивач не має права нараховувати, так як кредитор достроково звернувся до позичальника з вимогою про сплату боргу, вчинивши виконавчий напис приватного нотаріуса. 
Суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , доводи касаційної скарги вказаного не спростовують. При цьому судом апеляційної інстанції вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Крім того, судом апеляційної інстанції зроблено обґрунтовані висновки у частині  додаткової угоди до кредитного договору, яка не містила підпису позичальника, 
й Верховний Суд погоджується з відповідними висновками.
Зроблені апеляційним судом висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. 
Факт того, що апеляційний суд не послався у тексті оскаржуваної постанови 
на конкретний номер іншої справи, яка переглядалася Верховним Судом, 
не свідчить про те, що зроблені судом висновки не відповідають правовим висновкам Верховного Суду у даній категорії справ. При цьому судова практика Верховного Суду з указаного питання є сталою та сформованою, підстави 
для відступу від неї відсутні. У кожній справі суд виходить з конкретних обставин 
та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи 
їх у сукупності. 
Таким чином, з урахуванням установлених фактичних обставин справи, 
що переглядається в порядку касаційного провадження, немає підстав вважати, 
що висновки суду апеляційної інстанції суперечать судовій практиці Верховного Суду. 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду по суті вирішення спору, а вказане не може бути правовою підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції.
У силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом апеляційної інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення
є мотивованими.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 
ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення.
 
Щодо клопотання про закриття касаційного провадження
 
У клопотанні, яке заявлено у відзиві на касаційну скаргу, представник відповідача просить закрити касаційне провадження у цій справі на підставі пункту 5 
частини першої статті 396 ЦПК України, оскільки постанови Верховного Суду, 
на які заявник касаційної скарги посилається як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, прийняті не за подібних правовідносин із справою, яка переглядається Верховним Судом.
Оскільки касаційна скарга була подана з дотриманням вимог статті 392 
ЦПК України, містила підстави касаційного оскарження, Верховний Суд дійшов висновку про відкриття касаційного провадження та необхідність надання відповідної правової оцінки доводам касаційної скарги під час касаційного перегляду справи, що й було зроблено у цій постанові.
Ураховуючи наведене, у задоволенні вказаного клопотання про закриття касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване судове 
рішення - без змін, розподіл судових витрат Верховим Судом не здійснюється. 
 
Керуючись статтями 396, 400, 401, 402, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 , 
яка є законним представником ОСОБА_4 , - адвоката Білоцерковця Юлія Сергійовича, про закриття касаційного провадження відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року залишити 
без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                             Д. Д. Луспеник 
Судді:                                                                                       І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць 
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк