ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 552/4549/22                Головуючий суддя І інстанції Калько О. С.
Провадження № 33/818/1364/25        Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2025 року                                                        м.Харків
суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю.,
при секретарі                                        Шевченко Д.В.,
за участі
захисника                                        Загорулько Є.О.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Загорулько Є.О. на постанову судді Київського районного суду міста Полтави від 20 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_1 , -
у с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
- визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою встановлено, що 17.07.2022 о 22 год. 15 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем OPEL COMBO д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Велика Панасівська,83А в м. Харків з ознаками алкогольного сп`яніння : запах алкоголю з порожнини рота,порушення координації рухів, порушення мови, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимогу п.п. 2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП

В своїй апеляційній скарзі апелянт просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови.
В обґрунтування свого клопотання зазначає, що ОСОБА_1 не був попереджений про місце та час судового розгляду в суді першої інстанції, не отримував і копію оскаржуваної постанови.
Виконавче провадження також не було відкрите.
Про існування постанови дізнались з Судової влади і одразу було подане клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та постановою суду.
Дослідивши відомості судового провадження, доводи клопотання захисника Загорулько Є.О., який підтримав своє клопотання, апеляційний суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання  про поновлення строку на апеляційне оскарження належить відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Згідно зі ст. 289 КУпАП, апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.
Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989 року).
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Сабадаш проти України», поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.
Також, у справі «Каракуця проти України» у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26.04.2007 року).
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.
Відповідно до чинного законодавства, початок 10-денного строку на апеляційне оскарження починається з дня винесення постанови, а не з дня отримання її копії учасниками судового провадження чи ознайомлення з її змістом.
Апеляційна скарга на оскаржувану постанову судді від 20.09.2022 року була подана 22.07.2025 року, тобто, поза межами строку, встановленого ст. 294 КУпАП.
Строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.
Захисник у своєму клопотанні посилається на те, що внаслідок моніторингу Судової влади ним було виявлено наявність судового рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і це відбулося 08.07.2025 року.
Проте як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення (арк.1) та відеозапису ОСОБА_1 було повідомлено, що питання про притягнення його до адміністративної відповідальності буде розглядатись Київським районним судом міста Полтави.
Таким чином 17 липня 2022 року ОСОБА_1 знав про обставини складання щодо нього протоколу та знав про місце його розгляду.
Дійсно від отримання копії протоколу ОСОБА_1 відмовився, проте це є його правом і відмова від отримання копії протоколу не звільняє особу від обов`язку цікавитись своєю справою.
При цьому з часу оформлення протоколу до моменту звернення захисника із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження минуло більше трьох років.
При цьому в клопотанні не зазначено будь яких обставин, які б перешкодили ОСОБА_1 поцікавитись своєю справою, зокрема шляхом направлення запиту до суду, моніторингу Судової влади або сайту суду, де розміщується інформація щодо призначених справ до розгляду і доступ є вільний, без будь яких обмежень.
На жодні з вказаних обставин захисник не посилається, будь яких заяв чи пояснень від ОСОБА_1 на адресу Харківського апеляційного суду не надходило.
Більш того, як вбачається з матеріалів справи (арк.17), суд першої інстанції розмістив на офіційному веб порталі суду оголошення про виклики в судове засідання, наступного тексту – до уваги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , судове засідання призначено на 20 вересня 2022 року о 8 годині 40 хвилин, та відомості про адресу суду, контактні телефони та електронна адреса суду.
За таких обставин, поновлення строку на апеляційне оскарження може порушити принцип юридичної визначеності, оскільки постанова суду набрала законної сили і підлягає виконанню.
Дійсно у суду є дискреційні повноваження щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, проте такі повноваження не є необмеженими і мають бути належні підстави для задоволення відповідного клопотання.
Отже, оскільки   ОСОБА_1 був обізнаний про те, що справа щодо притягнення його до адміністративної відповідальності буде розглядатись у Київському районному суді міста Полтави, про хід своєї справи в розумні інтервали не цікавився, будь яких обставин, які б перешкодили йому поцікавитись своєю справою не навів, а клопотання про поновлення строку подане більш ніж через три роки, на думку апеляційного суду такі обставини свідчать про їх неповажність, в зв`язку з чим відсутні законні підстави для поновлення строку.
Між тим, у цій справі щодо ОСОБА_1 апеляційним судом не було встановлено особливих і непереборних обставин, які б перешкоджали апелянту оскаржити постанову судді у передбачений ст. 294 КУпАП строк.
Водночас апеляційний суд зауважує, що вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути надана судом тільки за результатами розгляду апеляційної скарги по суті.
З огляду на викладене та з урахуванням вищезазначеної практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду міста Полтави від 20 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_1 , а тому у задоволенні клопотання Павлової В.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження належить відмовити та, відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Разом з цим, повернення апеляційної скарги не позбавляє ОСОБА_1 процесуального права повторно звернутися з апеляційною скаргою на постанову суду за наявності вмотивованого клопотання про поновлення строку на її апеляційне оскарження, в якому належить конкретизувати причини, які не дозволили своєчасно оскаржити постанову суду, вказавши підстави для поновлення пропущеного строку.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні клопотання  захисника Загорулько Є.О. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду міста Полтави від 20 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Повернути захиснику Зогорульку Є.О. його апеляційну скаргу.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

       
       Суддя                                                                 О.Ю. Грошева