ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 2-2196/2005
Провадження № 22-ц/820/2170/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Грох Л.М.,Талалай О.І., 
секретар судового засідання Демчук В.М.
за участю представника учасника справи ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_3 , на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2025 року про відмову у задоволенні скарги про протиправну бездіяльність органу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити дії (суддя Стефанишин С.Л.).
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд 

в с т а н о в и в:
У березні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на протиправну бездіяльність Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому ЦМУ МЮ м. Київ щодо не зняття арешту, накладеного на нерухоме майно у ВП №30884678, зобов?язання вчинити дії.
В обґрунтування скарги зазначала, що на виконанні у Другому відділі ДВС у м. Хмельницькому перебувало виконавче провадження №30884678 згідно з виконавчим листом №2/2196/05 від 08.09.2006, виданим Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість в сумі 163620 грн. 
19 травня 2005 року постановою Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 19.05.2005 №1341/11- 05, накладено арешт на 1/5 частини квартири, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 2007764, яка належить ОСОБА_2 
26 січня 2012 року старшим державним виконавцем Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Плевак О.Д. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження. 
26 січня 2012 року державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.
14 січня 2019 року державним виконавцем прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Зазначала, що після прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ще у 2019 році, повторно такий документ до виконання не пред`являвся.
04 березня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому ЦМУМЮ м. Київ з заявою щодо зняття арешту з нерухомого майна, яке накладено в межах виконавчого провадження №30884678, на що отримала відмову.
Вважає незаконною бездіяльність державного виконавця, яка полягає у не знятті арешту з майна в межах виконавчого провадження №30884678, оскільки наявність протягом більше як шести років з дня завершення виконавчого провадження не скасованого арешту, накладеного на майно боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Враховуючи викладене, просила суд визнати протиправною бездіяльність Другого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ щодо не зняття арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №30884678 та зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна накладеного у виконавчому провадженні № 30884678 щодо виконання виконавчого листа від 08.09.2006 №2/2196/05, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, а саме арешт нерухомого майна, накладений постановою Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 19.05.2005 № 1341/11-05, об?єкт обтяження: квартира, 1/5 частина квартири, адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 2007764, арешт нерухомого майна, накладений постановою Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 26.01.2012, об?єкт обтяження: все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог скарги. При цьому, посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що на день розгляду скарги, хоча рішення суду не виконане, з моменту винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві пройшло вже більше п`яти років, тобто строк пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився, що не було враховано судом при постановленні ухвали.
Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги те, що стягувачу відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа.
Зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин, що унеможливили або істотно ускладнили стягувачеві можливість пред`явити виконавчий лист до повторного виконання з часу його повернення, а саме з 14.01.2019, враховуючи те, що стягувач визнавав у судових засіданнях той факт, що з 14.01.2019 по 08.04.2025 він перебував на території України. А також, відсутні докази, які б свідчили про добросовісну реалізацію первісним стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення.
Вважає необґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні скарги.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 через свого представника Висоцьку Х.І. зазначає, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні представник ОСОБА_4 – адвокат Висоцька Х.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. Представником ОСОБА_2 – адвокатом Трубай І.С. до апеляційного суду подано заяву про слухання справи у їх відсутність.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що на виконанні у Другому відділу ДВС у місті Хмельницькому перебувало виконавче провадження № 30884678 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2196/05 від 08.09.2006, виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості на суму 163620 грн. (а.с. 19)
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.2025, постановою Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 19.05.2005 № 1341/11-05 накладено арешт на квартиру, 1/5 частини за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження, власницею якої є ОСОБА_2 (а.с. 18)
26.01.2012 старшим державним виконавцем Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького МРУЮ Плеваком О.Д. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №30884678 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. (а.с. 9)
14.01.2019 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв?язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. (а.с. 17)
Повторно до виконання виконавчий лист не пред`являвся. 
У відповіді на запит Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому ЦМУ МЮ (м. Київ) від 10.03.2025 № 23938, ОСОБА_2 повідомлено про відсутність підстав для винесення постанови про зняття арешту та вилучення запису про обтяження з Реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 20)
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заявниця не довела обов`язку державного виконавця щодо зняття арешту з її майна при поверненні виконавчого документа стягувачеві.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. 
Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 08.09.2006, пред`явлення його до виконання та накладення арешту на майно боржника були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.
Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.
Отже, арешт є початковою стадією виконавчого провадження щодо звернення стягнення на майно боржника.
Згідно із частиною другою статті 57 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону №1404-VIII.
Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.
Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (в редакції на час повернення виконавчого документа стягувачеві), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:
1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;
2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;
3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;
4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;
5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);
6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;
7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;
8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;
9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;
10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";
11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII).
За змістом вказаної норми, повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (в редакції на час повернення виконавчого документа стягувачеві), виконавче провадження підлягає закінченню у разі:
1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;
2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;
3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;
4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;
7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;
8) визнання боржника банкрутом;
9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;
10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;
11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;
13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;
14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;
15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;
16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.
Згідно з чч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові.
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження.
Разом з тим, законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).
Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).
Такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 у справі №2/1522/11652/11.
А тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_2 .
З огляду на викладене вище, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення скарги.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.
Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач                                                 І.В. П`єнта

Судді:                                                         Л.М. Грох

                                        О.І. Талалай