ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 915/1386/24	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
    головуючого судді Савицького Я.Ф.,
             суддів: Діброви Г.І.,
                                                            Ярош А.І.,
секретар судового засідання – Полінецька В.С.,
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Власенко С.О., за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристмас.»
на ухвалу Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову
від 19 травня 2025 року (повний текст складено 26.05.2025)
у справі № 915/1386/24
за позовом: Миколаївської міської ради
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристмас.»
про стягнення заборгованості в загальній сумі 9 112 974,27 грн., - 

суддя суду першої інстанції: Ільєва Л.М.
місце винесення ухвали: м. Миколаїв, вулиця Фалєєвська, 14, Господарський суд Миколаївської області
Учасники процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 17.09.2025, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 Миколаївська міська рада (далі також – Позивач, ММР, Міська рада) звернулась до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристмас." (далі також – Відповідач, ТОВ «"Кристмас.", Товариство) про стягнення заборгованості за договором суперфіцію від 06.03.2014 №2 (далі – договір суперфіцію) у сумі 9 112 974,27 грн за користування з 01.01.2020 по 06.03.2024 земельною ділянкою площею 40000 кв.м з кадастровим номером 4810136900:02:009:0003, розташованою за адресою вул. 8 Повздовжня, 2-в, у м. Миколаїв, для реконструкції та подальшого обслуговування нежитлових приміщень під муніципальний торговий комплекс.
В обґрунтування позовних вимог Міська рада послалась на те, що Відповідачем, в порушення умов договору суперфіція від 06.03.2014 №2, не здійснювалась оплата за користування об`єктом договору в належному розмірі, що призвело до утворення спірної заборгованості в загальній сумі 9 112 974,27 грн. Так, за твердженням Позивача, у період з 01.01.2020 по 06.03.2024 Відповідачем вносилась плата з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, чинної станом на 2019 рік, тоді як з 01.01.2020 така оцінка змінилась, відповідно змінилася і плата за користування земельною ділянкою.
Водночас, Миколаївською міською радою було подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просив місцевий господарський суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на усе рухоме майно, що належить на праві власності ТОВ “Кристмас.”, із забороною вчиняти будь-які дії щодо розпорядження та відчуження цим рухомим майном; 
- накладення арешту на усе нерухоме майно, що належить на праві власності ТОВ “Кристмас.”, із забороною вчиняти будь-які дії щодо розпорядження та відчуження;
- накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться та обліковуються на банківських рахунках, що відкриті на ТОВ “Кристмас.”, в межах ціни позову – 9 112 974,27 грн.;
- заборони державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, районним державним адміністраціям, на території яких знаходиться майно чи зареєстровані юридичні особи, яким воно належить, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора, вчиняти реєстраційні дії стосовно арештованого нерухомого майна, що належить на праві власності ТОВ “Кристмас.”.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову, Міська рада вказала, що в неї наявне обґрунтоване припущення того, що майно (у тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у Відповідача на момент пред`явлення позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю, що може ускладнити в подальшому або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.11.2024 у справі №915/1386/24 заяву Позивача про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ “Кристмас.” та знаходяться і обліковуються на банківських рахунках ТОВ «Кристмас.”, а також - на майно, що належить ТОВ “Кристмас.”, в межах суми позову 9 112 974,27  грн. В решті вимог заяви відмовлено.
У вказаній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно Відповідача (у разі недостатності грошових коштів) у межах суми позову 9 112 974,27 грн є адекватними та обґрунтованими заходами забезпечення позову, які відповідають меті їх застосування та перебувають у безпосередньому зв`язку з предметом позову, а також є співмірними з заявленими Позивачем вимогами, оскільки носять тимчасовий характер – до розгляду справи по суті. Водночас, суд зазначив, що з урахуванням характеру правовідносин, що склалися між сторонами, у тому числі майнового характеру спору, суттєвого розміру позовних вимог, існує дійсна ймовірність того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та майно може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення, у разі задоволення позову, внаслідок зменшення коштів, які наявні у Відповідача, відчуження чи зникнення його майна.
Разом з тим, частково відмовляючи у задоволенні вимог заявника, місцевим господарським судом було зазначено, що арешт як заборона на право розпоряджатися майном включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним. При цьому суди не встановили підстав для встановлення відповідних заборон щодо розпорядження і відчуження рухомого майна, а також заборони на вчинення відповідними суб`єктами реєстраційних дій стосовно арештованого нерухомого майна Відповідача.
При цьому, суд звернув увагу на безпідставність задоволення заяви Позивача у повному обсязі, оскільки накладення арешту на грошові кошти у межах суми позову та одночасно з цим ще і на майно матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 та постановою Верховного Суду від 07.04.2025 ухвала Господарського суду Миколаївської області від 14.11.2024 у справі №915/1386/24 залишена без змін, а апеляційна скарга ТОВ ТОВ “Кристмас.” на вказану ухвалу та вимоги Відповідача щодо скасування останньої – без задоволення.
Однак, 07.05.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю “Кристмас.” звернулось до Господарського суду Миколаївської області з клопотанням за вх. №6928/25 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих вищевказаною ухвалою суду від 14.11.2024 в даній справі.
Обґрунтовуючи вказане клопотання, Відповідач вказав, що судом було накладено арешт на майно та рахунки ТОВ “Кристмас.” з метою реального виконання рішення суду у даній справі, в разі задоволення позову. Проте, за твердженням Відповідача, Позивач не має на меті здійснювати стягнення коштів шляхом звернення стягнення на арештовані об`єкти нерухомого майна, оскільки заявив позов про знесення цього нерухомого майна у судовій справі №915/1568/24. Таким чином, на переконання ТОВ “Кристмас.”, змінилась мета Позивача (стягнення коштів) за заявленим позовом по справі №915/1386/25 (в якій було накладено арешт) на іншу мету (знесення арештованого нерухомого майна) за позовом по справі №915/1568/24. Отже, вжиті ухвалою суду від 14.11.2024 заходи забезпечення позову наразі, за наявності справи №915/1568/24, є необґрунтованими. На підставі вищевикладеного, заявник просить суд скасувати заходи забезпечення позову у справі №915/1386/24, застосовані ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.11.2024.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2025 у справі №915/1386/24 (суддя Ільєва Л.М.) у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Кристмас.” про скасування заходів забезпечення позову у справі №915/1386/24 відмовлено.
У вказаній ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені ТОВ «Кристмас.» доводи не є обставинами, з якими господарський процесуальний закон, а саме ст. 145 Господарського процесуального кодексу України, пов`язує можливість скасування заходів забезпечення позову. Зокрема, відповідачем не доведено, що потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову. Водночас, суд звернув увагу Відповідача на те, що відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю “Кристмас.” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2025 у справі №915/1386/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристмас." щодо скасування заходів забезпечення позову у даній справі та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.11.2024 у справі №915/1386/24.
Доводи апеляційної скарги частково відтворюють доводи клопотання Відповідача про скасування заходів забезпечення позову та полягають у тому, що при вжитті заходів забезпечення позову судом першої інстанції не було враховано те, що в обґрунтування заяви про забезпечення позову, ММР надало лише розрахунок недоплаченої суми платежів по договору суперфіцію у розмірі 9 112 974,27 грн. Водночас, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, апелянт вказує, зокрема, що обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду: реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанова Верховного Суду від 06.06.2023 у cправі №902/1308/22); вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) може свідчити про застосування завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22); заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 та Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20); заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду та відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову (ухвала Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №917/1390/17).
Отже, за твердженням ТОВ «Кристмас.», враховуючи, що у Позивача не має на меті здійснювати стягнення за рахунок арештованого майна (заявлено вимогу про знесення у справі №915/1568/24) та таке арештоване нерухоме майно існує без зареєстрованих прав на земельну ділянку (що виключає можливість його відчуження ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України), - відсутні підстави для застосування заходів в забезпечені позову по цій справі.
Крім того, апелянт зауважує, що накладений арешт на рахунки підприємства лише перешкоджає звичайній господарській діяльності ТОВ «Кристмас.», в тому числі, у здійсненні розрахунків з Позивачем за користування земельною ділянкою й фактично може призвести до банкрутства.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Кристмас.” на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2025 у справі №915/1386/24; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк та призначено її до розгляду на 17.09.2025 року о 12:00 год. Крім того, даною ухвалою Позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
04.07.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Миколаївської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Позивач не погоджується з доводами останньої та просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Зокрема, Міська рада вважає, що заявлені заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, оскільки виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.
Також, Позивач вказує, що посилаючись на існування судової справи №915/1568/24, Відповідач не зазначає реальний зв`язок між ухваленням рішення судом у вказаній справі та обставинами того, що Миколаївська міська ради не має дійсного наміру здійснювати стягнення у розмірі 9 112 974,27 грн.
Так, у межах справи №915/1386/24 позов подано у зв`язку з тим, що у конкретний період з 01.01.2020 до 06.03.2024 користувачем спірної земельної ділянки не сплачено кошти у вигляді плати за договором суперфіція, чим порушено права Позивача як органу місцевого самоврядування та власника земельної ділянки щодо неодержання коштів за час використання земельної ділянки.
Щодо справи №915/1568/24, то позов у вказаній справі подано у зв`язку з тим, що ТОВ «Кристмас.» не виконало свої зобов`язання за умовами інвестиційного договору від 10.06.2012 та договору суперціфію №321, оскільки територіальна громада м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради не набула прав власності на об`єкти нерухомості п`ятої та шостої черги будівництва (реконструкції) на земельній ділянці площею 40000 кв.м (кадастровий № 4810136900:02:009:0003) по вул. 8 Поздовжній, 2-в, м. Миколаїв, які повинні були бути збудовані ТОВ «Кристмас.».
Ухвалою Суду від 15.09.2025 задоволено заяву представника ТОВ “Кристмас.” – Власенко Сергія Олександровича про надання йому можливість взяти участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів – через систему відеоконференцзв`язку “EasyCon”. Вирішено здійснювати розгляд справи №915/1386/24 в режимі відеоконференції.
У судовому засіданні 17.09.2025, яке проводилось в режимі відеоконференції, представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити вимоги останньої.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. 
Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, їх явка обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача.
В судовому засіданні 17.09.2025 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Предметом апеляційного перегляду є ухвала Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2025 про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову у справі №915/1386/24, вжитих ухвалою суду першої інстанції від 14.11.2024 у даній справі.
Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (боржника) та забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (п. 6.35 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.01.2025 у cправі №903/497/24).
Водночас, згідно з ч. 1 ст. 145 ГПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Частиною 4 вказаної статті визначено, що за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.
Разом з тим, з огляду на приписи ст. 145 ГПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані лише за умови виявлення фактичних обставин у справі, що впливають на необхідність вжиття чи продовження дії таких заходів.
З системного аналізу наведеної правової норми вбачається, що скасування заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду, реалізація якого залежить насамперед від достатньої вмотивованості клопотання відповідного учасника справи.
Оскільки забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду (у випадку задоволення законних вимог позивача), то суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №15/155-б, від 21.10.2022 у справі №910/4777/21, від 21.11.2022 у справі №916/621/22, від 05.12.2023 у справі №914/466/23 (914/1504/23) тощо.
Сторона, яка звертається з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, повинна обґрунтувати достатні підстави звернення з таким клопотанням.
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання належних та достатніх доказів наявності фактичних (змінених) обставин, з якими пов`язується скасування застосованих судом заходів забезпечення позову.
При цьому, скасування заходів забезпечення позову господарським судом, який їх встановив, відповідно до положень ст. 145 Господарського процесуального кодексу України, можливо лише у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, що в даному випадку місця не має.
Отже саме на заявника відповідного клопотання покладається тягар доведення необхідності здійснення скасування вжитого судом заходу забезпечення позову, зокрема, через надання доказів на спростування доцільності вжитих судом заходів забезпечення позову.
Яу вбачається зі змісту клопотання про скасування заходів забезпечення позову та апеляційної скарги Відповідача, підставою для відповідних вимог останнього ТОВ «Кристмас.» зазначено зміну обставин, які вимагали застосування заходів забезпечення позову – відсутність у ММР мети здійснювати стягнення у даній справі за рахунок арештованого майна, оскільки Міською радою заявлено позов в інший справі - №915/1568/24, в якій заявлені вимоги щодо знесення арештованого у справі №915/1386/24 нерухомого майна.
Однак, вказані доводи ТОВ «Кристмас.» не можуть бути підставою для скасування забезпечення позову, оскільки не свідчать про те, що потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин у даній справі відпала або змінилась, з урахуванням відсутності зв`язку між наміром ММР стягнути з Відповідача кошти розмірі 9 112 974,27 грн. За результатом розгляду справи №915/1386/24 та наміром ММР в межах іншого судового провадження, у тому числі, зобов`язати Відповідача повернути територіальній громаді в особі ММР спірну земельну ділянку шляхом знесення будівель та споруд: муніципального торгового комплексу по вулиці Поздовжній вісім, 2в/7.
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції наголошує, що під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову, апеляційний господарський суд позбавлений можливості надавати оцінку правомірності застосування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 14.11.2024.
Також, колегія суддів не має можливості надати оцінку обґрунтованості позову, оскільки не розглядає спір по суті, переглядаючи оскаржувану ухвалу.
Крім того, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 у справі №50/790-43/173 вказав на те, що необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти "скасування заходів забезпечення" господарським судом, який їх вжив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, а також "скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення" судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.
Апеляційний суд вказує, якщо заявник вважає необґрунтованим вжиття заходів забезпечення позову судом (до чого зводиться решта доводів апеляційної скарги), то він вже оскаржував в апеляційному порядку ухвалу про вжиття таких заходів. Тобто, непогодження Відповідача із заходами забезпечення позову, які було вжито ухвалою суду першої інстанції від 14.11.2024, останнім вже було висловлено шляхом подання відповідної апеляційної скарги на вказане судове рішення. Проте, як зазначалось вище, вжити судом першої інстанції заходи забезпечення позову у даній справі були залишені в силі як судом апеляційної, так і судом касаційної інстанцій, як таки, що є співмірними та адекватними заходами із позовними вимогами.
Жодних обґрунтувань та доказів на спростування чи зміну обставин, які слугували правовою підставою для вжиття ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.11.2024 заходів забезпечення позову у визначених межах, Відповідачем не надано ні суду першої інстанції на час розгляду відповідного клопотання, ні станом на момент даного апеляційного провадження у справі №916/1386/24.
З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ТОВ “Кристмас.” у поданому клопотанні не спростовано підставності вжитих ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.11.2024 і підтриманих постановами Південно-західного апеляційного господарського суду та Верховного Суду заходів забезпечення позову у визначених межах, задля забезпечення реального виконання рішення у даній справі у випадку задоволення заявлених позовних вимог Миколаївської Міської ради  про стягнення 9 112 974,27 грн.
Звертаючись до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, Відповідачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що потреба у забезпеченні позову відпала або змінились обставини (до винесення судового рішення у справі по суті спору), що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або ж того, що забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення, які в розумінні ст. 145 ГПК України, можуть бути підставами для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.
Таким чином, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду від 19.05.2025 у справі №915/1386/24 є законною, обґрунтованою, та підстав для її зміни чи скасування апеляційний господарський суд не вбачає.
При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, згідно ч. 6 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційна скарга ТОВ «Кристмас.» не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду  - зміні або скасуванню.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги не відшкодовуються.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду першої інстанції про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову після їх перегляду в апеляційному порядку не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристмас.» залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 19.05.2025 про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову у справі №915/1386/24 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови складений та підписаний 22.09.2025.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Діброва Г.І.

          Суддя                                                                                          Ярош А.І.