ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" вересня 2025 р.                                                                   Справа №909/822/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                                І.Б. Малех
суддів                                                                                                    М.Б. Желік 
                                                                                                                       Г.В. Орищин
cекретар судового засідання Д.Т.Залуцький

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального відділення фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях б/н від 11.08.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/2458/25 від 11.08.2025)
на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року (суддя Гула У.І., ухвалу складено та підписано 07.08.2025)
у справі №909/822/25
за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано - Франківській, Чернівецькій та Тернопольській областях, вул. Василіянок, буд. 48, м. Івано - Франківськ, Івано-Франківська область, 76019
до відповідача: Виконавчого комітету Калуської міської ради, вул. І. Франка, буд. 1, м. Калуш, Івано - Франківська область, 77300
про зобов`язання вчинити дії щодо прийняття із державної у комунальну власність Калуської територіальної громади захисних споруд цивільного захисту: сховища № 32073 (вул. Б. Хмельницького, 81, м. Калуш, Івано - Франківська область), та протирадіаційного укриття № 33483 (с. Боднарів, Калуського району, Івано -Франківської області)

за участю представників, учасників процесу:
від позивача: Лазар В.І.;
від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопольській областях звернулося до суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Калуської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо прийняття із державної    у комунальну власність Калуської територіальної громади захисних споруд цивільного захисту: сховища №32073 (вул. Б.Хмельницького, 81, м. Калуш, Івано - Франківська область), та протирадіаційного укриття №33483 (с. Боднарів, Калуського району, Івано-Франківської області).
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року замінено    відповідача у справі № 909/822/25    Виконавчий    комітет Калуської міської ради    на належного відповідача    -    Калуську    міську раду. Закрито провадження у справі №909/822/25 на підставі пункту 1 частини 1    статті 231 Господарського процесуального кодексу України. Роз`яснено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Івано - Франківській, Чернівецькій та Тернопольській областях, що розгляд цього спору віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Регіональне відділення фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, не погодившись з винесеною ухвалою, подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що ухвала в частині закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства є незаконна і необгрунтована, ухвалена з нез`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.
Скаржник наголосив, що суд першої інстанції не врахував  відносини, які склалися між сторонами, а саме - виникли з приводу передачі/прийняття майна у власність. З огляду на викладене, в основі даного спору лежать організаційні та майнові відносини, що склалися між відповідними суб`єктами управління щодо певного об`єкта права власності, а тому спір не є публічно-правовим, а отже, й не належить до юрисдикції адміністративних судів. У вказаних правовідносинах, передача спірного майна відбувається за згодою обох сторін спірних правовідносин, що свідчить про їх рівний правовий статус та відсутність правовідносин підпорядкування.
Скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року в даній справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгдяду.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12 серпня 2025 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді – Желік М.Б., Орищин Г.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіонального відділення фонду державного майна України по Івано-Франківській , Чернівецькій та Тернопільській областях б/н від 11.08.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/2458/25 від 11.08.2025)  на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року у справі №909/822/25. Витребувано матеріали справи №909/822/25 в Господарського суду Івано-Франківської області. 
19.08.2025 в канцелярію апеляційного суду поступили матеріали справи №909/822/25. 
В подальшому ухвалою суду від 25.08.2025 розгляд справи №909/822/25 призначено в судове засідання на 17 вересня 2025 року.
У судовому засіданні 17.09.2025 було оголошено перерву до 22.09.2025.
Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, судова колегія Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про необхідність скасування ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року у справі №909/822/25, виходячи з наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач своєю бездіяльністю порушує інтереси держави, оскільки ним не вживалися передбачені законом заходи щодо прийняття до своєї сфери управління об`єктів цивільного захисту, а саме захисних споруд цивільного захисту: сховища №32073 (вул. Б. Хмельницького, 81, м. Калуш, Івано-Франківська область) та протирадіаційного укриття № 33483 (с. Боднарів, Калуського району, Івано-Франківської області.
У процесі розгляду справи в суді першої інстанції представником позивача було подано клопотання про заміну відповідача у справі з Виконавчого комітету Калуської міської ради    на Калуську міську раду, оскільки прийняття рішення щодо надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність є повноваженнями Калуської міської ради (код ЄДРПОУ 33578261).
Відповідно до ч. 2 ст. 48 ГПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у даній справі слід замінити відповідача з Виконавчого комітет Калуської міської ради на Калуську міську раду.
Ухвала суду першої інстанції в цій частині не оскаржена сторонами по справі.
Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами скаржника, щодо  необґрунтованого закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1    статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
З огляду на п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Поняття "суд, встановлений законом" стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (п.24 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви №29458/04 та №29465/04).
Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст.125 Конституції України).
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародне і національне законодавство передбачає принцип спеціалізації судів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 23.03.2021 у справі 367/4695/20).
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 ч.1 ст.4 КАС).
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС).
За змістом п.1 ч.1 ст.19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, по захист якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №911/3135/20).
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №914/2006/17 (пункти 5.7, 5.8), від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (пункти 28 – 30), від 02.04.2019 у справі №137/1842/16-а та від 17.06.2020 у справі №826/10249/18 (пункти 18, 19)).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду, та справи у спорах щодо продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків;
3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;
4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;
5) справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;
6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами, клопотаннями органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;
8) справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника;
9) справи щодо процедури превентивної реструктуризації;
10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) юридичних осіб та їх органів, посадових та службових осіб, а також фізичних осіб - підприємців у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;
11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до    Закону України    "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;
12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;
13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;
14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;
15) інші справи у спорах між юридичними особами, які здійснюють господарську діяльність, та/або фізичними особами - підприємцями;
16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;
17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;
18) справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями;
19) справи у спорах щодо оскарження рішення зборів власників облігацій.
Терміни    "особа, яка надає забезпечення",    "збори власників облігацій"    вживаються у цьому Кодексі у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".
20) справи у спорах між організацією водокористувачів та її членом або власником (користувачем) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, включеної до території обслуговування відповідної організації водокористувачів, щодо набуття чи припинення членства в такій організації водокористувачів, укладання, зміни, розірвання, виконання організацією водокористувачів договорів, додаткових угод та іншої документації, яка відповідно до умов договору є його невід`ємною частиною, умов надання послуг організацією водокористувачів, визнання недійсними правочинів, вчинених організацією водокористувачів, а також щодо визначення території обслуговування організації водокористувачів; справи у спорах між власниками меліоративних систем або мереж та водокористувачами щодо умов забору, доставки води та її відведення;
21) справи про ліквідацію страховика або кредитної спілки за позовом Національного банку України відповідно до    статті 110    Цивільного кодексу України.
Для цілей цього Кодексу господарською діяльністю є діяльність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Комерційною господарською діяльністю (підприємництвом) є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Некомерційною господарською діяльністю є самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 ГПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.
Апеляційним судом встановлено, що Калуська міська рада Івано-Франківської міської ради у відзиві на позовну заяву зазначила, зокрема, що приміщення, яке знаходиться над захисною спорудою цивільного захисту (протирадіаційне укриття) обліковий номер 33483 за адресою с. Боднарів, вул. Галицька, 97 знаходиться у приватній власності. Крім того, захисна споруда цивільного захисту (сховища) обліковий номер 32073, яке знаходиться за адресою м. Калуш, вул.. Б. Хмельницького, 81, розташоване на земельній ділянці, що перебуває у приватній власності. Вищевказана земельна ділянка була викуплена ТОВ «Карпатська кераміка» згідно договору №840227 від 08.10.2007 року, площею 11,0654 га. (а.с. 1-9, Том 2). З огляду на викладене та технічний стан приміщень Калуська міська рада повідомляла позивачу, що не може прийняти вказані приміщення.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про те, що цей спір не пов`язаний з вирішенням питання приватноправового характеру, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень (органу місцевого самоврядування).
Предмет цього позову є державне майно (захисні споруди цивільного захисту), які в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу. Тому, відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» спори щодо приватизації державного або комунального майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, крім випадків, коли сторони погодили передачу таких спорів на вирішення міжнародному комерційному арбітражу відповідно до частини 12 статті 26 цього Закону.
Незважаючи на те, що позовна вимога про зобов`язання вчинити певні дії до органу місцевого самоврядування, зазвичай характерна для адміністративного судочинства, відносини, які склалися між сторонами, виникли з приводу передачі/прийняття майна у власність. Відтак в основі даного спору лежать організаційні та майнові відносини, що склалися між відповідними суб`єктами управління щодо певного об`єкта права власності, а тому спір не є публічно-правовим, а отже, й не належить до юрисдикції адміністративних судів.
У вказаних правовідносинах, передача спірного майна відбувається за згодою обох сторін спірних правовідносин, що свідчить про їх рівний правовий статус та відсутність правовідносин підпорядкування.
Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, ухиляючись від вчинення дій, визначених законом щодо прийняття у власність відповідного спірного майна, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем.
Відносини, які склалися між сторонами, виникли з приводу передачі/прийняття майна з державної у комунальну власність. Регіональне відділення уповноважене управляти державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських організацій, а Калуська міська рада - погоджувати передачу майна у комунальну власність. При цьому, Калуська міська рада не здійснює у цій частині жодних владних управлінських функцій. Оскільки Регіональне відділення звертається до уповноваженого органу (міської ради) за наданням згоди щодо передачі об`єкта права державного фонду у комунальну власність, а зазначений орган відмовляє в цьому, то така відмова не спричиняє виникнення публічно-правового спору, пов`язаного зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.
З огляду на те, що в основі спору який розглядається, лежать організаційні та майнові відносини, що склалися між відповідними суб`єктами управління щодо певного об`єкта права власності, то і спір у цій справі є приватноправовим. Сторонами у справі є юридичні особи, а тому, даний спір є таким, що підвідомчий господарському суду.
Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України      підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на вищевказане та беручи до уваги обставини даної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала місцевого господарського суду – скасуванню. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Керуючись ст. ст. 236, 269, 275, 277, 280 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, - 

У Х В А Л И В :
1.          Апеляційну скаргу Регіонального відділення фонду державного майна України по Івано-Франківській , Чернівецькій та Тернопільській областях б/н від 11.08.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/2458/25 від 11.08.2025) – задовольнити.
2.          Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2025 року у справі №909/822/25 скасувати.
3.          Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286-289 ГПК України.
4.          Матеріали справи №909/822/25 повернути в Господарський суд Івано-Франківської області для продовження розгляду.  

Повний текст постанови складено та підписано 25.09.2025.

Головуючий суддя                                                                                І.Б. Малех 

Суддя                                                                                                    М.Б. Желік

Суддя                                                                                                    Г.В. Орищин