П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 р. Категорія:106000000	м. Одеса	Справа № 420/29668/24	
Перша інстанція: суддя Хом`якова В.В.,
час і місце ухвалення: письмове провадження,
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Федусика А.Г., Шляхтицького О.І., 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), в якому просив: - визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України щодо несвоєчасного остаточного розрахунку (виплата індексації грошового забезпечення, грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 20.05.2023) на день виключення зі списків особового складу та усіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби з ОСОБА_1 ; - зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України сплатити на користь ОСОБА_1 її середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку (виплата індексації грошового забезпечення, грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 01.06.2021), за період прострочення з 29.12.2023 по 29.06.2024 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
10.10.2024 до суду першої інстанції надійшла уточнена позовна заява, в якій  позивачка просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3  (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України сплатити на користь ОСОБА_1 її середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку (виплата індексації грошового забезпечення, грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 01.06.2021), за період з 29.12.2023 по 29.06.2024 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, а за змістом  позовної заяви зазначає, що  розмір такого середнього грошового забезпечення становить 226628 грн. 70 коп.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.12.2023 по 27.08.2024 включно у сумі  99 889 грн.  (дев`яносто  дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять гривень). В решті позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимог позивача у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що предмет цього позову є різним від позовів у справах № 420/3717/24 та 420/6553/24, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_3  (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не вірно розраховав суму до стягнення, яка відповідно до розрахунку апелянта становить 31 415, 18 грн., а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України та наказом №761-ос від 28.12.223 року звільнена з військової служби в запас Збройних Сил України за підпунктом "г" пункту 3 ч. 5 статті 26 Закону України "Про  військовий обов`язок і військову службу".
Вказаним наказом наказано виплатити грошову компенсацію за невикористанні 45 днів щорічної основної відпустки за 2022 рік та 11 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік; одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 21 повний календарний рік служби.
Станом на день прийняття наказу від 28.12.2023 №761-ос про виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , відповідачем не проведено з позивачем розрахунків щодо виплати індексації грошового забезпечення та інших виплат.
На підставі судових рішень Одеського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 у справі № 420/5038/24, від 26.03.2024 у справі № 420/5037/24, на особистий банківський рахунок позивача від військової частини НОМЕР_1 надійшли 21.08.2024  36235 грн. 78 коп. індексації грошового забезпечення, 28.08.2024 недоплата грошового забезпечення та інших виплат у розмірі 206 331, 32 грн.
21 та 28 серпня 2024 року позивачка звернулась до відповідача щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.12.2023 (наступний день після звільнення) по день отримання грошових коштів.
Позивач вважає, що відповідач, здійснивши остаточно розрахунок 21.08.2024 та 28.08.2024, проте не виплатив середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільнені, у зв`язку із чим позивач має право на стягнення середнього заробітку за відповідний період затримки розрахунку при звільненні за період з 29.12.2023 року по 29.06.2024, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом. За розрахунком позивачки, виходячи з середньоденного грошового забезпечення 1225 грн. 02 коп.  середнє грошове забезпечення становить 226 628 грн. 70 коп. за  184 дня.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що подвійне стягнення середнього заробітку  суперечить діючому законодавству. Тому суд стягує  середній заробіток в сумі 99 888 грн. 54 коп., виходячи з розрахунку (162586 грн. максимальна сума середнього заробітку за 184  дня - 22050,18 грн. виплачені за рішенням суду № 420/3717/24  - 40 646, 52 грн., виплачені за рішенням суду № 420/6553/24 =  99 889 грн. ) з 29.12.2023 по 27.08.2024.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Приписами ст.1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст.2 Закону № 2011-XII).
Частиною другою, третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за невчасний розрахунок при звільненні з військової служби.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовано положеннями спеціального законодавства.
У той же час такі питання унормовано положеннями Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України приписи спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником. 
Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення позивача з військової служби.
Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Така редакція ст. 117 КЗпП України діє з 19.07.2022.
За обставин цієї справи остаточний розрахунок з позивачкою всіх належних сум при звільненні, зокрема, грошового забезпечення та індексації, здійснений відповідачем лише 21.08.2024  та 28.08.2024 на виконання рішень суду у справі № 420/5038/24, № 420/5037/24, а періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 29.12.2023 (з дня, наступного за датою звільнення) по 27.08.2024  (до дня остаточного розрахунку) включно.
Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Отже, оскільки повний розрахунок з позивачкою   фактично було проведено не у день його звільнення з військової служби, то остання відповідно до ст.117 КЗпП України має право на виплату  середнього заробітку за період затримки повного розрахунку.
Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, відповідно до п.2 якої її дія поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників.
Враховуючи обставини справи, та згідно положень ст.117 КЗпП України, у спірних відносинах підлягає застосовуванню Порядок № 100, як такий що визначає порядок обчислення середньої заробітної плати. Так, п.2 Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної  плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку із навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
За п.8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Разом із тим, варто наголосити, що відповідно до п.7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (затв. наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 за № 260), середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.
Згідно наданої відповідачем довідки, грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням становить: жовтень 2023 року – 26 966, 40 грн.; листопад 2023 року – 26 934, 14 грн.
Кількість календарних днів  за останні два місяці перед звільненням: 61. Отже, середньоденний заробіток позивача складає  883 грн 62 коп. ((26966,40+26934,14)/61). Аналогічний розмір середньоденного заробітку зазначений і у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2025 у справі № 420/6553/24.  
Розмір відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача необхідно обчислювати шляхом множення розміру середньоденного грошового забезпечення (середнього заробітку) позивача перед його звільненням з військової служби на період затримки виплати.  
У свою чергу, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить за 6 місяців (184 дня) 162586 грн.  (883 грн. 62 коп.  х 184 дня).
Судом також встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2025 у справі № 420/3717/24 був частково задоволений  позов ОСОБА_1 , стягнуто з    ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.12.2023  по 16.01.2024  в сумі 22 050, 18 грн. (несвоєчасно  виплачені  індексація грошового забезпечення та грошова компенсація за невикористанні дні відпустки).
Іншим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі № 420/6553/24 з урахуванням змін, внесених постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2025, було зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.12.2023 року по 12.02.2024 року включно у сумі 40646,52 грн. (несвоєчасно виплачена компенсація за неотримане речове майно).
Невиплата всіх належних  працівнику сум при звільненні дає йому право на застосування стягнення середнього заробітку в межах 6-місячного строку. Подвійне стягнення середнього заробітку  суперечить діючому законодавству. Тому суд стягує  середній заробіток в сумі 99 888 грн. 54 коп., виходячи з розрахунку (162586 грн. максимальна сума середнього заробітку за 184  дня - 22050,18 грн. виплачені за рішенням суду № 420/3717/24  - 40 646, 52 грн., виплачені за рішенням суду № 420/6553/24 =  99 889 грн. ) з 29.12.2023 по 27.08.2024.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року по справі № 420/29668/24, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.      

          Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
          Судді	  	А.Г. Федусик    О.І. Шляхтицький