Єдиний унікальний номер справи № 367/4662/22
Провадження № 22-ц/824/11382/2025 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
09 жовтня 2025 року                                                                                     місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді                             Журби С.О., 
суддів                                                   Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря                           Павлової В.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства,
 
В С Т А Н О В И В:
 
09 листопада 2022 року позивач звернувся до Ірпінського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача (заміненого на належного ухвалою суду від 18 січня 2023 року) провстановлення факту батьківства.
Позивач просив суд:
- встановити факт батьківства ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- внести зміни до актового запису про народження за № 419 від 31 серпня 2012 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиц у Київській області, вказавши батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Під час підготовчого провадження від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Шурхна А.А. надійшло клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, в якому, з урахуванням клопотання в уточненій редакції, останній просив призначити у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити питання:
  - чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?
  - якщо так, то чи є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , біологічним родичем (двоюрідним дідусем) по лінії батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?
В обґрунтування клопотання, зокрема, зазначалоться, що необхідність її призначення пов`язана з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, що мають істотне значення для вирішення цієї справи, враховуючи, що для встановлення факту батьківства або для спростування такого факту необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Ухвалою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року від 15 квітня 2025 року клопотання позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи у справі задоволено та призначено у цивільній справі № 367/4662/22 судову молекулярно-генетичну експертизу. На вирішення експертів поставлені наступні питання: 
-   чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ? 
-   якщо так, то чи є ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , біологічним родичем (двоюрідним дідусем) по лінії батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, 06 травня 2025 року відповідач подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, поновити провадження та продовжити розгляд справи в суді першої інстанції. 
Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
У судове засідання, призначене на 09 жовтня 2025 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи належним чином повідомлялась, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надавали.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення та відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що призначення експертизи за участю третьої особи є необґрунтованим втручанням у її приватне життя; відсутні підстави для призначення експертизи; у зв`язку з розглядом справи протягом більш як двох років, призначення експертизи призведе до затягування розгляду справи.
Постановляючи ухвалу про призначення у справі судової експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, потрібні спеціальні знання у відповідній галузі і від встановлення обставин, на які посилаються сторони у справі, залежить можливість розгляду справи по суті, зокрема встановлення факту батьківства, що є предметом спору у даній справі.
Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду  на таке:
Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту батьківства та з цією метою, позивач просив суд призначити у справі судову молекулярно-генетичну експертизу.
Частинами 1 та 3 ст. 126 Сімейного кодексу України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Вона може бути подана як до, так і після народження дитини до органу держреєстрації актів цивільного стану.
Згідно з ч. 1, 2 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СКУ, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Частиною 1 ст. 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.
Згідно із ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Предметом доказування у справах про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.
Відповідно до ст. 128 СК України, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
Окремо колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
У справі "Міфсуд проти Мальти" (заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) звертав увагу, що хоча найважливіше завдання ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною "повагою" до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей (справа "Мікулич проти Хорватії" та справа "С. Х. та інші проти Австрії"). Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (справа "Келін та інші проти Румунії" № 25057/11).
У рішенні, ухваленому 13 липня 2006 року в справі "Яггі проти Швейцарії", ЄСПЛ постановив, що мало місце порушення статті 8 Конвенції, яке виявилося у відмові проведення аналізу ДНК останків можливого батька заявника. При цьому Суд зазначив, що людина, яка намагається встановити своє походження, реалізує життєвий інтерес, який захищається Конвенцією. Цей інтерес полягає в отриманні правдивої інформації, котра може допомогти встановити факт, що торкається важливого аспекту її особистої ідентичності.
У контексті застосування термінів для порушення провадження щодо батьківства Суд визнавав, що інтерес ймовірного батька в захисті від скарг щодо фактів, які виникли багато років тому, не можна відхилити, і, на додаток до цього конфлікту інтересів між передбачуваним батьком і дитиною, можуть з`явитися інші інтереси, як-от інтереси третіх осіб, особливо родини ймовірного батька, та загальний інтерес правової визначеності (справа "Лааксо проти Фінляндії" № 7361/05, § 46, 15 січня 2013 року; справа "Константінідіс проти Греції" № 58809/09, § 52, 3 квітня 2014 року).
Європе?йський Суд з прав люди?ни у рішенні від 07 травня 2009 року в справі "Калачова проти російської федерації" (заява № 3451/05), зауважував, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
У справі "Міфсуд проти Мальти" (заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) ЄСПЛ повторив, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
Колегія суддів вважає, що висновок судової молекулярно-генетичної експертизи відіграє ключову, а в багатьох випадках - вирішальну роль у встановленні факту батьківства.
Оскільки предметом позову у даній справі є встановлення факту батьківства, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доцільність призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, адже для з`ясування обставин, що мають істотне значення для справи, необхідні спеціальні знання.
При цьому висновок експерта є одним із доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а тому суд не має підстав відмовляти стороні у призначенні такої експертизи, якщо її проведення передбачене чинним законодавством.
Згідно із ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта можуть бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку не можуть бути питання права.
Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Статтею 104 ЦПК України визначено, що про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
З огляду на те, що встановлення факту батьківства потребує спеціальних знань, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи. Таке рішення відповідає вимогам чинного цивільного процесуального законодавства і спрямоване на підтвердження або спростування наявності кровного споріднення між померлим та дитиною. 
Доводи апелянта щодо нібито неефективності проведення експертизи не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки питання ефективності та можливості встановлення відповідного факту належить виключно до компетенції експерта. Суд призначає експертизу саме у тих випадках, коли з`ясування обставин справи потребує спеціальних знань, якими ані суд, ані сторони не володіють. Зважаючи на те, що встановлення або спростування факту кровного споріднення між померлим та дитиною неможливе без спеціальних знань, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. 
Колегія суддів звертає увагу, що у разі, якщо експертом буде зроблено висновок про неможливість встановлення факту кровного споріднення або якщо проведення експертизи стане неможливим у зв`язку з реалізацією прав осіб, зокрема через відмову третьої особи брати участь у дослідженні чи ненадання дитини для експертизи, це також вважатиметься результатом експертного дослідження.
 Отже, незалежно від обставин, експерт зобов`язаний здійснити всі можливі дії, передбачені методикою експертного дослідження, з метою з`ясування факту можливого споріднення, і такий результат підлягатиме оцінці судом разом з іншими доказами у справі.
Апеляційний суд зазначає, що сторона у справі не може бути обмежена в реалізації свого процесуального права на подання, збір та долучення до матеріалів справи допустимих і передбачених законом доказів, зокрема й шляхом призначення експертизи, тому на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.
Наведені в апеляційній скарзі та інші доводи не спростовують обґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо призначення експертизи та не свідчать про порушення норм процесуального  та матеріального права, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду.
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                                                                       С.О. Журба

Судді                                                                                                   Т.О. Писана 

                                                                                                             К.П. Приходько