09.09.25
22-ц/812/1320/25

Провадження № 22-ц/812/1320/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       09 вересня 2025 року                                                         м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Крамаренко Т.В., Самчишиної Н.В.,
із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,
за участю представників відповідачів – адвокатів Карпенка М.І., Борщевської Г.Г. 
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №477/52/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана його представником – адвокатом Карпенком Миколою Іллічем, на рішення, яке ухвалив Жовтневий районний суд Миколаївської області (натепер – Вітовський районний суд Миколаївської області) під головуванням судді Полішко Вікторії Василівни у приміщенні цього суду 24 квітня 2025 року, повний текст складений 06 травня 2025 року, за позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (раніше - Служба автомобільних доріг у Миколаївській області) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

у с т а н о в и в :

       У січні 2021 року Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (далі – Служба відновлення та розвитку) звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» (далі – ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп») про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди 
       Позов мотивовано тим, що 15 грудня 2019 року близько 16:00 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки DAF TE47XS, номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код (кузов №) НОМЕР_2 , з напівпричепом KELBERG Т-39-В, номерний знак НОМЕР_3 , VIN-код кузова № НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_4 , на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м. Таганрог), км 147+500, Миколаївська область, допустив зіткнення з відбійником, чим пошкодив його. Постановою Могилів-Подільського суду Вінницької області від 02 січня 2020 року у справі №138/3220/19 ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи вину у вчиненому визнав у повному обсязі, підтвердив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Пошкоджене в результаті вказаної ДТП металеве бар`єрне огородження є технічним засобом організації дорожнього руху, який знаходиться в смузі відведення автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ (на м. Таганрог) та відповідно до статі 9 Закону України «Про автомобільні дороги» входить до її складу. Відповідно до даних офіційного сайту МТСБУ, станом на 15 грудня 2019 року автомобіль марки DAF TE47XS - НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_1 , застрахований полісом ОСЦПВ №198210623, а напівпричеп KELBERG Т-39-В, д/н НОМЕР_3 , - полісом ОСЦПВ №151970265, виданими ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 15 грудня 2019 року. Згідно з інформацією, наданою УПП в Миколаївській області (лист від 20 жовтня 2020 року №21048/41/16/02.2020) на запит Служби, на ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса-Мелітополь- Новоазовськ (на м. Таганрог), км 147+400 - км 147+600 у період з 15 грудня 2019 року по 24 січня 2020 року мав місце один факт ДТП, а саме - за участю вантажного автомобіля DAF TE47XS, номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом KELBERG, номерний знак НОМЕР_3 . Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва «Ремонт (відновлення) металевого бар`єрного огородження на а/д М- 14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м, Таганрог), км 147+400 - км 147+600», загальна вартість ремонту (відновлення) пошкодженого ОСОБА_1 в результаті вказаної ДТП металевого бар`єрного огородження станом на 18 березня 2020 року становила 309365 грн. Звернувшись до страховика з заявою про страхове відшкодування від 13 березня 2020 р. № 788/ЮР-06, позивачу листом від 08 травня 2020 р. №3683 повідомлено, що належна сума страхового відшкодування становить 100000 грн. (ліміт, згідно полісу ЕР- 198210623) та буде перерахована згідно з заявою на реквізити Казначейства України. Листом від 27 липня 2020 р. №05.1-06/5/4136 ГУ ДКСУ у Миколаївській області підтверджено сплату Страховиком (платіжне доручення банку від 08.05.2020 №ЗР046821) до бюджету 100000 грн. страхового відшкодування за пошкодження відбійника в результаті ДТП за участю застрахованого автотранспортного засобу. Залишок невідшкодованої шкоди, завданої відповідачами внаслідок ДТП становить – 309365 грн. – 100000 грн. = 209365 грн.
       Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь Служби в дохід державного бюджету України 209365 грн. невідшкодованої матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, та судові витрати по справі.
       У відзиві на позовну заяву АТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» просило у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. В обґрунтування заперечень вказувало, що товариство як страховик належним чином та у повному обсязі виконало зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування відповідно до статей 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, ліміт відповідальності страховика обмежується страховою сумою за договором страхування.         Полісом № ЕР - 198210623 закріплено розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих ,у розмірі 100000 грн.         Отже, максимально-граничний ліміт відповідальності страховика щодо шкоди, заподіяному майн, становить 100000 грн. Зазначена сума страхового відшкодування була виплачена ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», що підтверджується позивачем. Враховуючи викладене, страхова компанія просила відмовити у задоволенні позову.
       У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви до останнього у повному обсязі, зазначаючи, що позивач неодноразово називає у позові різні поняття по відношенню до пошкодження дорожніх споруд, а саме: «пошкодження відбійника», «пошкодження металевого бар`єрного огородження». Тому, виникають сумніви про правильність застосування цих понять. До того ж, позивач у позові не зазначив назви конкретних елементів пошкодження. Пошкодження, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД№295435, як «пошкодження стовпчиків огородження» і «зіткнення з відбійником», а також зазначені у схемі місця події нечіткі, не можуть бути доказами конкретних пошкоджень дорожніх споруд, оскільки не називають точної кількості пошкоджених стовпчиків, а також точної довжини пошкодженої дорожньої споруди. На думку представника відповідача, надані позивачем акт дефектів від 24 січня 2020 року та зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва не можуть бути об`єктивними, оскільки є відомчими актами позивача, який заінтересований у справі. Крім того, позивач послався на інформацію, яка явно застаріла і не може бути доказом по справі, оскільки до або після указаного ним періоду могли мати місце не зареєстровані ДТП, за участю інших транспортних засобів, які могли б причинити аналогічні пошкодження дорожніх споруд. Вважає, що акт дефектів технічного обстеження ділянки автодороги від 24 січня 2020 року недійсний, так як складений після 40 днів з моменту ДТП. Перед виїздом ОСОБА_1 з ОСОБА_3 згідно п.2.3 Правил дорожнього руху перевірили і забезпечили технічно справний стан транспортного засобу, зовнішнім оглядом переконалися в справному стані коліс і шин. Отже, він не міг допустити порушення вимог пункту 2.3 «а » «Правил дорожнього руху України». Саме через дуже поганий стан дорожнього покриття (глибокі ями) в Миколаївській області вибухнуло переднє ліве колесо у машини. Так, після проходження перехрестя з дорогою Миколаїв- Кропивиицький (Кіровоград) до с. Зайчевське, приблизно на відстані в 500 м. з початку спуску, ОСОБА_1 відчув великий струс, і вибух. відповідач є водієм – професіоналом, загальний водійський стаж якого складає 25 років. Таким чином, аварійна ситуація склалася внаслідок різкого виникнення небезпеки, а саме - обриву в точці перепаду площин, про яку ОСОБА_1 не міг знати завчасно. Зазначив, що поліцією складено помилковий і необ`єктивний протокол про адміністративне правопорушення серії БД, №295435 з помилками та описками. ОСОБА_1 відкликає свої підписи у протоколі і схем ДТП, оскільки не міг надавати критичну оцінку своїм діям в той час. До того ж, в ній помилково вказані пошкодження металевого бар`єрного огородження (відбійника) з правої сторони по ходу руху автомобіля. Ці пошкодження не могли бути спричинені, оскільки причеп перевернувся біля з автомобілем в зворотну сторону від напрямку руху, пошкодив лівий відбійник і знаходився серед дороги. Схема місця ЖТП, яка складена до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД№295435 від 15 грудня 2019 року, фактичному положенню справ на місці не відповідає. З боку працівників патрульної поліції було застосовано до ОСОБА_1 тиск з метою підписання ним протоколу та схеми ДТП. До того ж, ОСОБА_1 , виходячи з наданої експертизи, зробив висновок, що причиною ДТП стали нововиявлені факти наявності ям і вибоїн, а після них - перепад висот у площині дороги у поздовжньому напрямку глибиною 0,5 м. наслідком яких став вибух і розрив лівого переднього колеса, після чого його автомобіль і здійснив зіткнення з лівим огородженням, а напівпричіп перевернувся на бік проти руху автомобіля. Вважає, що представлені позивачем докази не являються ні достовірними, ні достатніми, тому його вимоги не є обґрунтованими. 
       Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2021 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Карпенка М.І., прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (раніше - Служби автомобільних доріг у Миколаївській області), ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Крім цього, залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .
       Ухвалою того ж суду від 24 квітня 2025 року зустрічний позов залишений без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, про що судом постановлено відповідну ухвалу. 
       Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області (натепер – Вітовський районний суд Миколаївської області) від 24 квітня 2025 року позовні вимоги до ОСОБА_1 задоволені. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (раніше - Служби автомобільних доріг у Миколаївській області) 209365 грн. невідшкодованої матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, що сталася 15 грудня 2019 року на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м.Таганрог), км 147+500, Миколаївська область. 
       В іншій частині позовних вимог, а саме: щодо стягнення невідшкодованої матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області (раніше - Служби автомобільних доріг у Миколаївській області) 3140 грн 48 коп. судового збору.
       Рішення суд мотивував тим, що наявні у справі докази, зокрема судове рішення у справі №138/3220/19 з огляду на положення пункту 4 статі 82 ЦПК України доводять, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 через порушення ним Правил дорожнього руху та спростовують заперечення представника відповідача адвоката Карпенка М.І. про те, що відповідач ОСОБА_1 не міг допустити порушення правил дорожнього руху в день ДТП, оскільки справність автомобіля відповідачем перевірялась у відповідності до приписів пункту 2.3 Правил дорожнього руху. 
       Враховуючи викладене, суд вважав доведеним причинний зв`язок між протиправною поведінкою ОСОБА_1 та завданнм шкоди, а також, що у даному випадку мав місце страховий випадок, який підпадає під дію вказаного Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
       Щодо належного відповідача у справі, суд вважав таким саме ОСОБА_1 як володільця джерела підвищеної небезпеки, тому відмовив у позові до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки 07 лютого 2013 року ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Федотовою Т.С., зареєстрована в реєстрі №105, про надання права користування та розпорядження транспортним засобом «DAF TE47XS», державний номерний знак НОМЕР_1 , строком на десять років до 07 лютого 2023 року. 
       Суд також зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з власником транспортного засобу DAF TE47XS - НОМЕР_1 – ОСОБА_2 та напівпричепу KELBERG Т-39-В, д/н НОМЕР_3 – ОСОБА_3 . 
       Суд крім того вважав, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» виконала свої зобов`язання за договором страхування у повному обсязі, а саме - у межах страхового відшкодування, передбаченого полісом страхування №198210623, а тому також не може бути відповідачем у справі. 
       Щодо розміру відшкодування матеріальної шкоди суд виходив з того, що частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Посадовими особами Служби оглянуто ділянку дороги де ОСОБА_1 було вчинено ДТП та встановлено наявні на ній пошкодження. Під час експертного дослідження, проведеного 06 червня 2021 року, експертом встановлено факт наявності слідів ремонту верхнього шару дорожнього полотна та двох плям з пошкодженим верхнім шаром покриття. Проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази існування вказаних пошкоджень станом на дату ДТП – 15 грудня 2019 року. З огляду на зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва ділянки автомобільної дороги М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ (на м. Таганрог) км 147+400 - км 147+600 сума, необхідна для відновлення пошкоджень, виявлених при обстеженні відповідної ділянки автодороги, становить 309365,00 грн. Відповідно до листа Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 20 жовтня 2020 року №21048/21/16/02-2020, у період з 15 грудня 2019 року по 24 січня 2020 року на ділянці дороги М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ (на м. Таганрог) км 147+400 - км 147+600 мав місце лише один факт ДТП за участю вантажного автомобіля «DAF TE47XS», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом КELBERG Т-39-В, державний номер НОМЕР_3 . 
       Оскільки ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна» на підставі полісу страхування №198210623 виплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 100000 грн., суд погодився з тим, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням відбійника внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , перевищує виплачений розмір страхового відшкодування на 209365,00 грн. (309365,00 (вартість ремонту відповідно до кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва) – 100000,00 (сума відшкодована Страховиком). 
Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, то з відповідача ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням - 209365,00 грн. 
       В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1  – адвокат Карпенко М.І. вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить його скасувати повністю або частково й ухвалити у відповідній частині нове або змінити рішення. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд розглянув справу без належних доказів. Так, акт дефектів технічного обстеження ділянки автомобільної дороги від 24 січня 2020 року складений відомчою комісією не на титульному лисі позивача, а підпис заступника керівника не завірено гербовою печаткою підприємства; зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва № від 18 березня 2020 року підписаний невідомими спеціалістами позивача, посади яких не зазначені в документі; локальний кошторис на будівельні роботи № від 18 березня 2020 pоку не завірений гербовою печаткою позивача. Крім того, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у розгляді обох висновків експерта ОСОБА_5 від 25 червня 2021 року №190/21 і від 08 липня 2021 року №191/21. До того ж представник ОСОБА_2 – Борщевська Г.Г. заявила клопотання про витребування доказів і суд постановив ухвалу від 10 грудня 2021р. про витребування у позивача відомостей про металеве бар`єрне огородження. Проте в судовому засіданні 01 жовтня 2024 року представник позивача повідомила суд, що позивач відремонтував відбійник в серпні 2021 року, а 17 січня 2022 року подав суду формальну інформацію, в якій немає всіх даних, які витребував суд ухвалою від 10 грудня 2021 року. Представники Маньковського Р.Л. та Риги І.В. знову подавали клопотання про зобов`язання представника позивача надати актуальні документи про відновлення відбійників і про реальну вартість виконаних позивачем робіт на момент ремонту. Судом було знову повторно зобов`язано представника позивача надати такі відомості. Представник позивача обіцяла надати уточненні витрати у зв`язку з відновленням відбійників (поновлений зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта ремонту (відновлення) відбійника), однак, ухвала суду знову не була виконана та, як пояснила представник позивача, документи не збереглися, а підтвердження вартості виконаних ремонтних робіт не є обов`язковим. Таким чином, неодноразові вимоги суду не були позивачем виконані, що потягло за собою ненадання доказів без поважних причин. Представник ОСОБА_1 – адвокат Карпенко М.І. також зауважує, що розгляд справи продовжується протягом 5 років, ремонтні роботи згідно з повідомлення представника позивача виконувались в серпні 2021 року - майже через 2 роки після ДТП і після складення позивачем зведеного кошторисного розрахунку і локального кошторису на будівельні роботи. Оскільки за 2 роки суттєво змінились ціни на будівельні матеріали і роботи, то письмові докази позивача, а саме: зведений кошторисний розрахунок і локальний кошторис на будівельні роботи стали нереальні та недостовірні та, відповідно, суд ухвалив рішення за нереальними та недостовірними доказами. До того ж, суд першої інстанції прийняв як доказ по справі відповідь Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 20 жовтня 2020 р. №21048/21/16/02-2020, в якому зазначено, що у період з 15 грудня 2019 р. по 24 січня 2020 р. на ділянці дороги М14 Одеса-Мелітополь-Новоазовск (на м. Таганрог) км 147+400 км 147+600 мав місце лише один факт ДТП за участю вантажного автомобіля DAF ТЕ47XS ОСОБА_1 . На адвокатський запит представник останнього щодо скоєння ДТП до 15 грудня 2019 року на цій же ділянці дороги від 10 вересня 2021 року одержав відповідь з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 14 вересня 2021 року №103аз/41/16/03-2021, в якому зазначено, що згідно даних наявних баз, які знаходяться в користуванні Управління патрульної поліції в Миколаївській області, в районі близько до 147+400 км, 147+600 км автодороги М-14 в період з 01 серпня 2016 року по 15 грудня 2019 року мали місце і інші ДТП. Суд першої інстанції долучив до справи цей лист як доказ можливих багаторазових випадків пошкодження відбійників. Ці дані управління патрульної поліції доказують, що до ДТП 15 грудня 2019 року, ймовірно, були пошкодження відбійників, які помилково віднесені до пошкоджень, нанесених відповідачем. Однак, суд першої інстанції не оцінив цей доказ і при винесенні рішення не зазначив про нього в його тексті. Серед іншого, представник Карпенко М.І. вказує, що судом в рішенні використано поняття «майновий збиток», замість передбаченого чинним законодавством поняття «майнова шкода». Крім того, Карпенко М.І. просив суд першої інстанції при ухваленні рішення врахувати майновий стан ОСОБА_1 , на підтвердження якого надав до суду заяви, проте судом вони не були розглянуті. 
       У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість її доводів, а також на відповідність ухваленого рішення суду чинному законодавству.
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «УСК «Княжа воєнна іншуранс груп» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду – без змін. 
       Заслухавши доповідь судді, пояснення представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
       Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина 5 статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним положенням процесуального закону.
       Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що автомобільна дорога загального користування державного значення М- 14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ (на м. Таганрог) км 55+510-км 176+485 перебуває на балансі позивача з 01 грудня 2000 року та є держаною власністю (том 1, а.с. 38).
       15 грудня 2019 року близько 16-00 години на 147 км + 500 м автодороги М-14 сполученням «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «DAF TE47XS», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом КELBERG Т-39-В, державний номер НОМЕР_3 , перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічний стан та справність свого транспортного засобу, внаслідок чого під час руху у транспортного засобу розірвало переднє ліве колесо, після чого зіткнувся з відбійником і перевернувся на бік, отримавши механічні пошкодження, та пошкодивши стовпи огородження.
       За даним фактом щодо відповідача ОСОБА_1 15 грудня 2019 року був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БД, № 295435 за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (том 1, а.с.19).
       Постановою Могилів-Подільського суду Вінницької області від 02 січня 2020 року у справі №138/3220/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчинення вказаного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340,00 грн. (том 1, а.с. 24).         У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчинені адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, пояснивши, що вчинив ДТП через недбалість. Щиро розкаявся у вчиненому. 
       Власником транспортного засобу «DAF TE47XS», державний номерний знак НОМЕР_1 , на день ДТП був ОСОБА_6 , який 07 лютого 2013 року на ім`я ОСОБА_3 строком на десять років до 07 лютого 2023 року видав довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Федотовою Т.С., зареєстрована в реєстрі №105, про надання права на користування та розпорядження транспортним засобом «DAF TE47XS», державний номерний знак НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 90,91)..
       Власником напівпричепа КELBERG Т-39-В, державний номер НОМЕР_3 , на день ДТП був ОСОБА_3 .
       Внаслідок ДТП було пошкоджене технічний засіб організації дорожнього руху (металеве бар`єрне огородження), який знаходиться в смузі відведення автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса-МелітопольНовоазовськ (на м.Таганрог). Пошкоджене внаслідок ДТП металеве бар`єрне огородження є технічним засобом організації дорожнього руху, який знаходиться в смузі відведення автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 ОдесаМелітополь-Новоазовськ (на м.Таганрог) та відповідно до статті 9 Закону України «Про автомобільні дороги» входить до її складу.
       Згідно із частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. 
Таким чином для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України). 
В силу статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. 
Для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України). 
В силу вимог частина 3 статті 12, частина 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 76 ЦПК України).
Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування частина 1 статті 77 ЦПК України).
       Відповідно до пункту 4 статі 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як встановив суд першої інстанції у цій справі, постановою Могилів-Подільського суду Вінницької області від 02 січня 2020 року у справі №138/3220/19 встановлено факт порушення ОСОБА_1 15 грудня 2019 року вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортний засіб марки «DAF TE47XS», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом КELBERG Т-39-В, державний номер НОМЕР_3 , яким він керував, зіткнувся з відбійником і перевернувся на бік, отримавши механічні пошкодження та пошкодивши стовпи огородження.
       Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва «Ремонт (відновлення) металевого бар`єрного огородження на а/д М- 14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (на м, Таганрог), км 147+400 - км 147+600», загальна вартість ремонту (відновлення) пошкодженого ОСОБА_1 в результаті вказаної ДТП металевого бар`єрного огородження станом на 18 березня 2020 року становила 309365 грн.
Тобто факт заподіяння шкоди майну позивача (огородженню на автодорозі), винна поведінка відповідача ОСОБА_1 (порушення правил дорожнього руху), яка знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням шкоди, підтверджуються вказаною вище постановою Могилів-Подільського суду Вінницької області від 02 січня 2020 року у справі №138/3220/19.
       За такого колегія судів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що саме з вини ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, через порушення ним Правил дорожнього руху, а також неприйняття судом заперечень представника відповідача – адвоката Карпенка М.І. про те, що ОСОБА_1 не міг допустити порушення правил дорожнього руху в день ДТП, оскільки справність автомобіля перевірив у відповідності до приписів пункту 2.3 Правил дорожнього руху. 
       Так, вказані обставини вже досліджено судом під час розгляду справи №138/3220/19, постанова у якій набрала законної сили, тому є встановленими за правилами пункту 4 статі 82 ЦПК України.
При цьому, розглядаючи справу в цивільному порядку, суд не вправі перевіряти обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в справі про адміністративне правопорушення з`ясовуються обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди та вина її учасників, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до відповідальності.
       Враховуючи викладене, доведеним є причинний-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача, а саме: ОСОБА_1 та завданням шкоди позивачу, тобто шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, що є підставою для покладання на останнього обов`язку із відшкодування заподіяної ДТП шкоди.
       За такого колегія суддів приходить до висновку про доведеність факту заподіяння позивачеві майнової шкоди з вини відповідача. 
Між тим, разом із покладанням на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди (статті 1166, 1188 ЦК України) правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, – якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина 1 статті 10 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). 
До сфери обов`язкового страхування відповідальності на час виникнення спірних правовідносин належала цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV), який був чинним на день дорожньо-транспортної пригоди 15 грудня 2019 року, а тому регулює спірні правовідносини. 
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3, тут і далі в редакції закону, чинній на час винкнення спірних правовідносин) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). 
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
       Як вбачається з полісу страхування №ЕР-198210623, виданого ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «DAF TE47XS», державний номерний знак НОМЕР_1 , на день ДТП - 15 грудня 2019 року, була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна». Страхова сума за заподіяння шкоди майну була визначена в розмірі 100000 грн. (том 1 а.с. 77).
За такого, дорожньо-транспортна пригода, що сталася 15 грудня 2019 року за участю належного позивачеві транспортного засобу є страховим випадком.
       За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Як передбачено пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону Закон № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додається також певний перелік документів, що підтверджують право на отримання страхового відшкодування.
Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону № 1961-IV). 
Як визначено у частині 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) Велика Палата Верховного Суду з цього приводу виснувала, що «внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках – МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). 
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва «Ремонт (відновлення) металевого бар`єрного огородження на а/д М-14 ОдесаМелітополь-Новоазовськ (на м.Таганрог), км 147+400-км 147+600» загальна вартість ремонту (відновлення) пошкодженого внаслідок ДТП металевого бар`єрного огородження станом на 18 березня 2020 року становила 309365 грн. (том 1, а.с. 34).
       У справі, яка переглядається, позивач 13 березня 2020 року звернувся до страховика із заявою про страхове відшкодування (том 1, а.с. 29-30). 
       ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» в межах ліміту, передбаченого полісом страхування №ЕР-198210623 перерахована на рахунок позивача 100000 грн. відповідно до повідомлення Державної казначейської служби України у Миколаївській області ГУ ДКС (том 1, а.с. 32).
       Тобто ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» виконала свої зобов`язання за договором страхування у повному обсязі, а саме у межах страхового відшкодування, передбаченого полісом страхування № ЕР-198210623.
За такого невідшкодована позивачу сума заподіяної майнової шкоди становить 209365 грн.
Тому суд першої інстанції зробив висновок, що саме з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і належною позивачу страховою сумою у розмірі 209365,00 грн. 
Вказаний висновок суду повністю узгоджується із наведеними положеннями закону щодо повного відшкодування заподіяної потерпілому шкоди та актуальній судовій практиці, тому колегія суддів погоджується з таким висновком та відхиляє доводи апеляційної скаги, які його не спростовують. 
Так, аргумент апеляційної скарги про нерозгляд судом висновку експертного досліджень від 25 червня 2021 року № 190/21 (том 1, а.с. 120-126) не відповідає змісту оскарженого рішення суду оскільки в ньому викладено аналіз викладеного дослідження та мотиви відхилення викладених в ньому висновків, з чим погоджується колегія суддів.
Так, суд першої інстанції правильно виснував, що висновок експертного дослідження від 25 червня 2021 року № 190/21 ґрунтується на огляді місця ДТП після спливу тривалого проміжку часу, оскільки ДТП мала місце 15 грудня 2019 року, в той час як експертне дослідження було проведено 06 червня 2021 року, тоді як є очевидним, що стан дорожнього покриття на дослідженій ділянці дороги при постійному експлуатуванні ймовірно міг змінитися за цей проміжок часу. 
Зокрема, у матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні докази існування пошкоджень структурних об`єктів дорожнього покриття (металевого бар`єрного огородження) на місці ДТП станом на 15 грудня 2019 року. Матеріали справи про адміністративне правопорушення (схема дорожньої транспортної пригоди) також не містять інформації про наявність пошкодження дорожнього полотна на дослідженій ділянці на момент ДТП.
Натомість в акті дефектів технічного обстеження ділянки автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 Одеса - Мелітополь - Новоазовськ (на м. Таганрог) км 147+400 — км 147+600 від 24 січня 2021 року, тобто після ДТП встановлено наявність пошкоджень у вигляді пошкоджених стовпчиків огородження в кількості 44 штук, знищених стовпчиків огородження у кількості 14 штук, пошкодження 135 метрів погонних металевого бар`єрного огородження (том 1, а.с. 33). Такі пошкодження відповідають механізму ДТП, що сталася 15 грудня 2019 року, який зафіксований у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 295435 від 15 грудня 2019 року, схемі ДТП, поясненнях ОСОБА_1 (том 1, а.с. 19, 20, 21).
Також позивач надав до позовної заяви відповідь Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 20 жовтня 2020 року № 21048/41/16/02.2020 про те, що у період з 15 грудня 2019 року (день ДТП) по 24 січня 2020 року (день складання працівниками позивача акту дефектів) на ділянці автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», км 147+400 – км 147+600мав місце один факт ДТП за участі вантажного автомобіля марки DAF TE47XS, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом KELBERG Т-39-В, номерний знак НОМЕР_3 .
За такого колегія суддів не приймає посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що на ділянці дороги, де сталася ДТП за участі ОСОБА_1 , можливо мали місце інші ДТП, наслідком яких також могло бути пошкодження конструкцій бар`єрного огородження. Крім того апеляційний суд звертає увагу, шо зазначене є припущенням сторони відповідача, тоді як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Щодо посилань представника відповідача на висновки експертного дослідження № 191/21 від 08 липня 2021 року, їх також не можна взяти до уваги, оскільки це дослідження також проводилось за спливом значного часу ДТП – через більш ніж півтора роки (том 1, а.с. 136-149).
Щодо відсутності доказів у справі про фактичні витрати позивача на проведення ремонту пошкоджених конструкцій дорожньої інфраструктури.
У справі відсутні докази, що на день звернення до суду такі роботи вже були проведені. Згідно інформації, долученої представником позивача на виконання ухвали суду про витребування доказів від 10 грудня 2021 року, від 13 січня 2022 року (том 2, а.с. 165-166), ремонт проведений підрядником ТОВ «СК «Автострой». Також слід зазначити, що ні представник ОСОБА_1 у своїх запитах до позивача, ні суд в ухвалі від 10 грудня 2021 року не ставили питання про витребування відомостей щодо фактичної вартості проведеного ремонту. Також ОСОБА_1 , заперечуючи докази позивача щодо розміру майнової шкоди, в порушення положень статті 81 ЦПК України на спростування таких доказів інших не надав. Тому у суду були відсутні підстави не приймати докази позивача щодо розміру заподіяної ОСОБА_1 шкоди.
Посилання на те, що акт дефектів та локальний кошторис є неналежними доказами через незавірення їх гербовими печатками, а зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва від 18 березня 2020 року – через підписання його невідомою посадовою особою, відхиляються, оскільки відповідач не зазначив нормативних актів, які містять такі вимоги до зазначених документів. 
Щодо доводів про неврахуванням судом важкого матеріального становища відповідача.
Відповідно до частини 4 статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.
В такому випадку обов`язок з доведення достатніх для застосування цієї норми закону підстав покладається на завдавача шкоди.
ОСОБА_1 для підтвердження свого майнового стану надав суду лише довідку про доходи за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року, що є недостатнім для висновку про можливість зменшення розміру відшкодування заподіяної ним шкоди, оскільки відсутні відомості про його доходи за період до ухвалення у справі рішення, а також про наявність у нього іншого майна.
Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно на підставі наявних у справі та правильно оцінених ним доказів встановив обставини справи, надавши їм відповідну правову оцінку, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.
       Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       В силу частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
       Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду, яким позов до ОСОБА_1 задоволений, залишено без змін, відсутні підстави для проведення розподілу судових витрат, які в цій справі покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником – адвокатом Карпенком Миколою Іллічем, залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області (натепер – Вітовський районний суд Миколаївської області) від 24 квітня 2025 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий                                                Т.М. Базовкіна

Судді:                                                 Т.В. Крамаренко

                                                       Н.В. Самчишина

________________________________________ 
Повна постанова складена 11 вересня 2025 року