Справа № 645/5197/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       28 серпня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Собослоя Г.Г., Мацунича М.В., 
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2024 року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року у складі судді Ганька І. І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років,
в с т а н о в и в :
У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 22 липня 2016 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1329, під час якого у них народилося двоє дітей – донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак відносини сторін погіршились і з 01 квітня 2023 року вони припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство, спільний сімейний бюджет з того часу у них відсутній. На даний час примирення між сторонами є неможливим, подальше збереження шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам позивача. Повідомляла, що спору щодо розподілу спільно набутого майна подружжя не має. Крім цього зазначала, що з моменту розірвання стосунків по теперішній час діти знаходяться на повному утриманні у матері та проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не приймає участі у матеріальному утриманні дітей. Теперішнє місце роботи відповідача та розмір його доходів позивачу невідомі, проте такий має нормальний стан здоров`я, не є інвалідом, не має хронічних захворювань, інші непрацездатні дружина, діти чи батьки у відповідача відсутні. Відтак вважає, що ОСОБА_1 зобов`язаний працювати та утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а також дружину – до досягнення сином ОСОБА_5 трьохрічного віку.
Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд: 
1) розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №1329; 
2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття; 
3) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання до досягнення трьох років сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно; 
4) після розірвання шлюбу залишити позивачу ОСОБА_2 шлюбне прізвище « ОСОБА_8 ».
Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2024 року позов ОСОБА_2 – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дітей – доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 вересня 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 26 вересня 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішення про стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. 
Вирішено питання про судові витрати.
Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року позов ОСОБА_2 – задоволено.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 22 липня 2016 року, актовий запис № 1329 — розірвано.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_8 ». Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 18 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції застосував Закон, якій не підлягав застосуванню, та допустив неправильне тлумачення Закону, а саме ст. 183 СК України.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 24 січня 2025 року скасувати, надати сторонам строк для примирення протягом 6 місяців, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції у цивільній справі № 645/5197/23 ухвалив два рішення по суті різних позовних вимог, що, на думку апелянта, є прямим порушенням ч. 3 ст. 258 ЦПК України, відповідно до якої, розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Звертає увагу, що судом першої інстанції не було розділені позовні вимоги у порушення ч. 6 ст. 188 ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
       Від представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Полупанової О.О. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг. 
Судова колегія, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи.
Заслухавши доповідь судді – доповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років суд виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, прийнявши до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, дійшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.
З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей колегія виходить з наступного.
       Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Відповідно до ст.8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
       Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
       Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України).
       Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
       Матеріалами справи встановлено, що 22 липня 2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 1329 (а. с. 15). 
       Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей – донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16,17).
       На даний час позивач ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживають у АДРЕСА_1 , що стверджується відповідними довідками про надання/продовження допустимого перебування на території Словацької Республіки, виданими Міністерством внутрішніх справ Словацької Республіки (а.с.18-21, 22-25, 26-29).
       Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
       Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.
       Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
       Колегія суддів наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дітей (ст. 155 СК України).
       Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).
       Визначаючи розмір аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, суд першої інстанції врахував інтереси дітей та вищезазначені вимоги закону. Діти сторін проживають разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дітей.
Визначений розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності та спрямований на захист інтересів дітей. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції застосував Закон, якій не підлягав застосуванню, та допустив неправильне тлумачення Закону, а саме ст. 183 СК України є безпідставними та не знайшли свого підтвердження.
       Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років колегія виходить з наступного.
Статтею 75 СК України визначає, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача  ОСОБА_2 до досягнення донькою трирічного віку у сумі 1/6 частини від доходу суд першої інстанції врахував вищенаведені норми закону, а також те, що позивач доглядає за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач є молодою працездатною особою, молодим за віком, інших утриманців не має.
Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу колегія суддів виходить з наступного.
Ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Статтею 24 СК України та ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).
Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Відповідно до ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Як зазначалось вище, 22 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб.
З квітня 2023 року сторони припинили шлюбні відносини.
У вересні 2023 року  ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років.
Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2024 року  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надано строк для примирення 1 (один) місяць. Провадження у справі в частині розірвання шлюбу до закінчення визначеного судом строку для примирення – зупинено.
Однак, сторони не примирилися. Стороною позивача через систему «Електронний суд» 17 грудня 2024 року до суду першої інстанції було подано клопотання про поновлення проводження у справі, в якому просила задовольнити позов про розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.6 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.
В даному випадку, як в суді першої інстанції, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачка заперечує проти збереження шлюбу та надання строку на примирення, що свідчить про небажання позивачки перебувати в шлюбі з відповідачем. 
В апеляційній скарзі апелянт просив надати строк для примирення подружжя тривалістю 6 календарних місяців.
З даного приводу слід зазначити наступне.
Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з вересня 2023 року. Судом першої інстанції вживалися заходи щодо примирення подружжя у відповідності до ст. 111 СК України шляхом надання строку 1 (один) місяць для примирення ухвала від 18 листопада 2024 року). 
Однак сторони не примирилися. В суді апеляційної інстанції позивачка також не виявила бажання щодо примирення, заяву про відмову від позову про розірвання шлюбу також не подавала. Сторони мали достатньо часу для налагодження взаємовідносин та примирення. 
Таким чином, враховуючи позицію позивачки у справі, яка заперечує проти збереження шлюбу, тривалість часу протягом якого сторони мали можливість примиритися, а також те, що надання строку на примирення є правом суду, а не його обов`язком, колегія суддів відхиляє заявлене в апеляційній скарзі клопотання про надання строку для примирення .
Сімейним Кодексом України чітко визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Колегія суддів погоджується з правильністю висновку суду першої інстанції про те, що примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим, оскільки сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, тобто на даний час не існує її вільної згоди на шлюб. Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у цивільній справі № 645/5197/23 ухвалив два рішення по суті різних позовних вимог, що, на думку апелянта, є прямим порушенням ч. 3 ст. 258 ЦПК України не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. 
Так, позивачем заявлено позовні вимоги про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років. З огляду на те, що ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2024 року подружжю надано строк для примирення та зупинено провадження у справі в частині позовної вимоги про розірвання шлюбу, відтак для спрямування захисту інтересів дітей позовні вимоги про стягнення аліментів розглянуто 18 листопада 2024 року, за результатами розгляду яких винесено рішення про стягнення аліментів. В подальшому, після закінчення визначеного судом першої інстанції строку для примирення ухвалою суду від 20 грудня 2024 року провадження у справі про розірвання шлюбу поновлено та 24 січня 2025 року ухвалення рішення щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу. 
Таким чином, доводи апеляційних скарг встановлених судом першої інстанції обставин не спростовують, не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду є законними та обґрунтованими і підстав для їх зміни чи скасування немає. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судових рішень суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :
Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2024 року та рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2025 року.
Головуючий:                                
Судді: