УХВАЛА
13 листопада 2025 року 
м. Київ
справа № 400/2559/25
адміністративне провадження № К/990/45441/25 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі №400/2559/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку військовозобов`язаних ОСОБА_1 відповідно до інформації, що міститься у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 ;
- зобов`язати відповідача внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку військовозобов`язаних ОСОБА_1 відповідно до інформації, що міститься у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 .
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року, відмовлено у задоволенні позову. 
Не погодившись із оскаржуваними судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду  через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою. 
Вирішуючи питання про можливість прийняття зазначеної касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
Частиною шостою статті 7 КАС України передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Застосовуючи аналогію закону та ураховуючи те, що у провадженні Суду є касаційна скарга ОСОБА_1 аналогічного змісту на це ж саме рішення та у цій же справі, за якою не постановлено ухвалу про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі №400/2559/25, яка 05 листопада 2025 року надійшла до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд», необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 5 частини четвертої статті 169 КАС України.
Керуючись статтями 169, 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2025 року у справі №400/2559/25    повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. 
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                    В.  М.  Соколов