ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 760/22759/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Усатова І.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 вересня 2025 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Парінова А.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції   в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції   в Київській області (далі - відповідач, апелянт), у якому просить суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 389554 від 05.08.2021.
Позовні вимоги мотивує тим, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що він нібито 05.08.2021 о 01 год 30 хв в с. Гора по вул. Центральна, 10, керував автомобілем не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак у зазначений час він взагалі не здійснював керування транспортним засобом, а тому і не міг вчинити таке адміністративне правопорушення.
Крім того, позивач зазначає, що відповідач взагалі не здійснював розгляду справи про адміністративне правопорушення, а про існування оскаржуваної постанови позивачу стало відомо лише після того, як він 18.08.2021 ознайомився з матеріалами справи № 359/7618/21 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення в Бориспільському міськрайонному суді Київської області. 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено.
Скасовано постанову серії  БАВ № 389554 від 05.08.2021, якою  ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Київській області (код ЄДРПОУ  40108616, адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі  454 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що у силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь; недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості; факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд вважав недоведеним, тому позовні вимоги у цій частині задовольнив. Також суд вказав, що заявлені позовні вимоги до ДПП не підлягають задоволенню, оскільки вони пред`явлені до неналежного відповідача.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги наступні.
ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, на якого поширюються обов`язки, передбачені ПДР України, зобов`язаний не тільки при собі мати посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, але і на вимогу працівників поліції пред`явити зазначені документи у спосіб, що дає можливість ознайомитися з ним та зафіксувати інформацію.
Неточності, на які вказує позивач у своєму позові, не є тим дефектом адміністративного акту, що впливає на зміст прийнятого рішення.
Доводи позивача, що останній мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки не буде доведено, що зупинка його транспортного засобу була законною, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
Винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 389554 від 05 серпня 2023 року, якою на позивача накладено штраф за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є законною та не підлягає скасуванню.
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні, слід розцінювати як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності при накладенні адміністративного стягнення.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.
23 вересня 2025 року відповідачем подано клопотання про розгляд справи без його участі.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до фактичних обставин справи, 05.08.2021 інспектором ВРПП Бориспільського РУП ГУНП в Київській області капітаном поліції Свириденком Д.О. щодо ОСОБА_1 складено постанову серії БАВ № 389554, відповідно до якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн за те, що 05.08.2021 о 01 год 30 хв в с. Гора по вул. Центральна, 10, водій керував автомобілем «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. ПДР України.
Позивач не погоджується з накладеним на нього стягненням та посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просить суд скасувати зазначену постанову.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ч.2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 30.06.1993 №3353-XII «Про дорожній рух» (далі Закон 3353-XII) Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до ч.5 статті 14 Закону №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Як вбачається з фактичних обставин справи, підставою винесення спірної постанови слугувало керування позивачем транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії. Таким чином, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем пункту 2.1. ПДР України.
Разом з тим, докази, що підтверджують твердження апелянта про порушення позивачем ПДР України у матеріалах справи відсутні.
Згідно з частинами 1-3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.
З урахуванням вищенаведеного, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 389554 від 05.08.2021. 
Колегія суддів зауважує, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2018 у справі №338/1/17.
Колегія суддів констатує, що будь-яких інших належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, матеріали справи не містять.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що процесуальний обов`язок, передбачений частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не виконаний.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, трактуються на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді даної справи факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не знайшов свого підтвердження.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального та процесуального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242, 308, 315, 311, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач:                              В.Ю. Ключкович

Судді:                                                        О.О. Беспалов

                                                                     А.Б. Парінов