КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №753/2252/25                                                                                   Головуючий у І інстанції - Колесник О.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/10691/2025                                       Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
10 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
 
розглянув в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
 
установив:
 
У грудні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до    ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивувало тим, що04 листопада 2021 року між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №3215474, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. строком на 15 днів, зі сплатою відсотків відповідно до умов Договору.
26 січня 2022 року було укладено договір №26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3215474.
В подальшому, 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на його, ТОВ «Коллект Центр», користь права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3215474.
Відповідач в зазначені строки умови договору не виконав, кредитні кошти у встановлені строки не повернув, а відтак воно було змушено звернутися з даним позовом до суду.
Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за кредитним договором у розмірі 48120 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 8000 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 38600 грн. та заборгованості за комісією у розмірі 1520 грн.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року зазначений вище позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ«Коллект Центр»заборгованість за договором про споживчий кредит №3215474 від 04 листопада 2021 року у розмірі 48120 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., а всього стягнуто 53120 грн.
В задоволені решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів по справі.
В обґрунтування скарги вказує, що не погоджується із сумою нарахованих відсотків за кредитним договором, оскільки як вбачається із умов договору про споживчий кредит №3215474 від 04 листопада 2021 року сторони погодили, що кредитні кошти надаються йому в сумі 8000 грн. строком на 15 днів з 04 листопада 2021 року (строк кредитування), термін повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту: 19листопада 2021 року з одноразовою сплатою комісії за надання кредиту в сумі 1520 грн. та процентів за користування кредитом в сумі 3000 грн. Орієнтовна вартість кредиту складає 12520 грн. (п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2 Договору). Зазначений розрахунок процентів за користування коштами зазначений в самому Договорі та підтверджується графіком платежів за Договором (додаток №1 до Договору).
Доказів, які б свідчили про те, що він, як позичальник ініціював продовження (пролонгацію) строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, сплативши відповідні комісії, у зв`язку з чим договір пролонгувався на пільгових чи стандартних умовах згідно із п.2.3 Договору, позивач суду не надав.
Крім того, вказує, що суд першої інстанції не врахував позицію Велика Палата Верховного Суду, яка у своїй постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 у п. 54 зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів припиняється в момент закінчення строку кредитування.
Тому, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 15 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Звертає увагу, що комісія за надання кредиту в розмірі 1520 грн. є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику, що є обов`язком кредитодавця, а не додатковою чи супутньою послугою. Крім того, кредитодавцем у договорі не зазначено, які послуги надаюся за комісію пов`язану з наданням кредиту.
Просив суд, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ТОВ «Коллект Центр» до нього задовольнити частково, стягнувши на користь позивача заборгованість за Договором про споживчий кредит №3215474 від 04 листопада 2021 року у розмірі 11000 грн., з яких: 8000 грн. заборгованість по тілу кредиту; 3000 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами. У решті позовних вимог відмовити.
На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» подало відзив в обґрунтування якого зазначило, що апелянт не заперечує факт укладення договору, факт видачі кредитних коштів та порушень зобов`язань. Також, апелянт не надає суду доказів, які б підтверджували повне належне виконання відповідачем зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості.
Встановлені рішенням суду першої інстанції факти не спростовані апелянтом, оскільки доказів зворотного він не надав. Таким чином, апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. 
Отже, договір є чинним та підлягає виконанню, а відтак рішення про стягнення заборгованості за вказаним договором є законним та обґрунтованим. Відповідач належним чином ознайомився з умовами договору, підписавши договір, а відтак всі умови договору є погодженими сторонами. Відповідачем не надано суду доказів, що під час укладення спірного договору він не був ознайомлений з усіма його умовами, передбаченими законом, або діяв на умовах зазначених як вкрай невигідних для себе.
Сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а таке продовження не потребує додаткових дій ні від Кредитора, ні від Позичальника. Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості.
Вказує, що ним було правомірно та у відповідності до домовленостей між сторонами, що викладені в кредитному договорі, нараховано відсотки в межах дії договору з урахуванням погоджених умов, щодо строку договору та строку нарахування процентів.
Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом установлено, що04 листопада 2021 року між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №3215474, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. строком на 15 днів, зі сплатою відсотків відповідно до умов Договору.
Так, згідно п. 1.1. Договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору сума кредиту становить 8000 грн.
Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 3000 грн., які нараховуються за ставкою 2.5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Пунктом. 2.3.1.2. Договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
ТОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору.
Позичальник - відповідач скористався кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував.
26 січня 2022 року було укладено договір №26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3215474.
В подальшому, 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3215474.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні кредитного договору сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено, серед іншого, суму кредиту, процентну ставку за користування кредитними коштами та порядок повернення кредиту, строк дії договору. Укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк відповідачем не погашено, доказів належного виконання суду не надано.
Зменшуючи розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 5000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що понесені витрати у розмірі 13000 грн. є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт. При цьому судом враховано характер виконаної роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру.
З такими висновками суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
В справі яка переглядається апеляційним судом не оспорюється факт укладення договору про споживчий кредит №3215474 від 04 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та  ОСОБА_1 , а тому судом вважається, що такий був укладений.
У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка за розрахунками позивача станом на 30 грудня 2024року становить -48120грн., з яких: 8000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 38600 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 1520 грн. - заборгованість з комісії.
Позивач набув право вимоги на вказану суму в зв`язку з укладенням Договору відступлення права вимоги №10-01/2023від 10 січня 2023 року, що також не оспорюється відповідачем.
Договором від 04 листопада 2021 року визначено наступні умови: п. 1.2. сума кредиту становить 8000 грн.; п.1.3. кредит надається строком на 15 днів; п. 1.4. термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користуванням кредитом - 19 листопада 2021 року; п.1.5.1 комісія за надання кредиту 1520 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово; 1.5.2 проценти за користуванням кредитом 3000 грн., які нараховується за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 48120 грн., з яких: 8000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 38600 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 1520 грн. - заборгованість з комісії.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в частині наявності у  ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором перед позивачем обґрунтованими, проте висновки, щодо суми нарахованих та стягнутих відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 38600грн. передчасними.
Умовами договору передбачено, що тіло кредиту становить 8000 грн. (п. 1.2.), також договором передбачена комісія в розмірі 1520 грн. (п.1.5.1).
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем виконано умови договору та погашено тіло кредиту та комісію, визначену у договорі та погоджену сторонами, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_1 .
Щодо суми відсотків колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з п. 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п. 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Згідно п. 20 Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК.
Разом з тим, за умовами укладеного між сторонами Договору, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування (15 днів), тобто до 19 листопада 2021 року, а після закінчення строку кредитування, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати відсотки, та у разі прострочення позичальником грошового зобов`язання позикодавець має право на стягнення грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Однак, у цій справі, таких позовних вимог не заявлено, а тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позову в частині нарахування та стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками поза межами строку кредитування (п.1.3 15 днів) з 04 листопада 2021 року по 30 грудня 2024рокув розмірі 35600грн. (38600грн.-3000 грн.) - відсутні.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами дії кредитного договору, тобто після 19 листопада 2021 року у розмірі 35600грн. є необґрунтованими.
Таким чином, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині стягнення з    ОСОБА_1 суми основного боргу в розмірі 8000 грн., комісії у розмірі 1520 грн. та відсотків визначених у договорі від 04 листопада 2021 року в розмірі 3000 грн. обґрунтованими, та такими що обумовлені та погоджені сторонами та у загальному складають суму 12520 грн.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
Оскільки вимоги позивача підлягають задоволенню частково, в процентному співвідношення на 26,01%, то з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню сума судового збору за подання позовної заяви в розмірі 630,06 грн. (2422,40 грн. x 26,01%: 100%).
Крім того, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 також задоволена частково, на його користь на 73,99 %, то з позивача ТОВ Коллект Центр» підлягає стягненню судовий збір в сумі 2150,80 грн. (2906,88 грн. x 73,99 % : 100%).
Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, враховуючи покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то з ТОВ Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1520,74 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо визначення суми стягнення на оплату правової допомоги та вважає таку суму обґрунтованою, пропорційною та співмірною. В цій частині апеляційна скарга доводів, щодо необґрунтованості висновків суду не містить.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.
Керуючись ст. ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року змінити, зменшити суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №3215474 від 04 листопада 2021 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» з 48120 грн. до 12520 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь  ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі1520,74 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько
 
Судді                                                                         Т.О. Писана
 
С.О. Журба