Номер провадження: 22-ц/813/2053/25 
Справа № 522/7166/24-Е
Головуючий у першій інстанції Павлик І.А.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                  Назарової М.В.,
суддів:                                              Коновалової В.А., Кострицького В.В., 
за участю секретаря                       Соболєвої Р.М.,
учасники справи: заявник – ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі свого представника Наталії Білоконь
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеса у складі: судді Павлик І.А. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

                                                   в с т а н о в и в:

У травні 2024 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт, що рідний дід громадянки Російської Федерації - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – ОСОБА_3 народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Біла Церква, Київська область.
Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що вона на даний час є громадянкою Російської Федерації, і встановлення факту народження її рідного дідуся їй необхідно для отримання громадянства України та виходу з громадянства Російської Федерації. У 2021 році вона отримала посвідку на постійне проживання в Україні. 22.02.2024 одружилась з громадянином України – ОСОБА_4 та змінила прізвище. 
У зв`язку зі зміною прізвища отримала посвідку на постійне проживання від 19.04.2024 № НОМЕР_1 . Рідний дідусь заявниці народився в Україні в місті Біла Церква Київської області. У заявниці збереглась копія свідоцтва про народження дідуся № НОМЕР_2 , згідно з яким ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Біла Церква Київської області, про що 08.09.1937 зроблений запис № 1295, місце реєстрації Білоцерківське районне бюро РАГС, але оригінал свідоцтва втрачений. Заявниця зверталась до Державного архіву Київської області. Листом від 15.08.2023 № 01-43/1592 їй повідомлено, що книги реєстрації актів про народження громадян в м. Біла Церква за 1937 рік відсутні, отже надати архівну довідку про народження ОСОБА_3 немає можливості. Таким чином, можливий виключно судовий порядок встановлення факту народження дідуся заявниці на територій України.
Від представника ГУ ДМС в Одеській області надійшли письмові пояснення, у яких він заперечує проти встановлення факту, що має юридичне значення (встановлення факту народження на території України дідуся),оскільки наявний спір про право, що дід заявниці – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживав на території України станом на 24.08.1991, тому зазначений спір повинен розглядатись в порядку позовного провадження.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України задоволено. 
Встановлено факт, що рідний дід громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – ОСОБА_3 народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Біла Церква, Київська область.
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи документами достовірно підтверджений факт того, що рідний дід громадянки Російської Федерації - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – ОСОБА_3 , народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Біла Церква, Київська область, а тому заява підлягає задоволенню у повному обсязі.
У даному випадку суд не вбачає спору про право, оскільки судом не вирішується питання про наявність підстав для надання заявниці громадянства України, а відтак даний спір підлягає вирішенню в порядку окремого провадження.
В апеляційній скарзі Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі свого представника Наталії Білоконь просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 в задоволенні заяви, посилаючись на порушення норм матеріального права, а саме Закону України «Про громадянство України» та процесуального права 77-80, 89, 263, 294, 319 ЦПК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що звернення заявниці з заявою про встановлення факту, а саме, що рідний дід громадянки Російської Федерації – ОСОБА_2 - ОСОБА_3 народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Біла Церква, Київська область, є передчасним.
Оскільки існує законодавчо визначена процедура, згідно якої заяви та інші документи з питань громадянства подаються до територіального підрозділу ДМС України за місцем проживання особи в Україні.
ГУ ДМС в Одеській області зазначає, що заявниця не зверталась до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області із заявою встановленого зразка про набуття, прийняття чи встановлення належності до громадянства України та не надала жодних документів.
Отже будь-які дії, спрямовані на проходження процедури набуття громадянства та/або документування паспортом громадянина України знаходиться у межі інтересів ГУ ДМС в Одеській області.
Тому наявний спір про право про встановлення факту постійного проживання на території України та зазначений спір повинен розглядатись в порядку позовного провадження.
Від представника заявниці – Гареєва Є.Ш. надійшов відзив на апеляційну скаргу, який ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.03.2025 повернуто заявнику без розгляду у зв`язку з тим, що поданий після встановленого судом строку.
В судовому засіданні 30.09.2025 представник заявника – ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав, згодом, належно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився.
Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи, зокрема заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи належним чином і в установленому законом порядку, повістку отримало 21.08.2025 19:36:02 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 112 зв), заявниця ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки її представник повістку отримав 21.08.2025 19:36:02 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою (а.с. 112).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_7 , батьком заявниці є ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці від 26.01.2000 серії НОМЕР_3 , виданим на підставі актового запису про народження № 224, складеним 26 січня 2000 року Ізмайловським відділом ЗАГС м. москви (а.с. 13).
22.02.2022 ОСОБА_7 одружилась з громадянином України – ОСОБА_4 у Малиновському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 22.02.2022 Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено відповідний актовий запис за № 336 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 22.02.2022 (а.с.11).
Заявниця змінила прізвище на « ОСОБА_9 ». У зв`язку зі зміною прізвища отримала посвідку на постійне проживання від 19.04.2024 № НОМЕР_1 (а.с. 8).
Батько заявниці - ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.01.1973 серії НОМЕР_5 , виданим на підставі актового запису про народження № 1, складеним 11 січня 1973 року Романівською сільською радою Шкотовського району Приморського краю, його батьком зазначений “ ОСОБА_10 ” (мовою оригіналу) (національність - українець), мати – ОСОБА_11 (а.с. 12).
ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що Білоцерківським районним бюро РАГС зроблено 08.09.1937 запис № 1295, оригінал якого втрачений (а.с. 15).
Згідно атестату зрілості № НОМЕР_6 Бердичівської школи № 2 м. Бердичів Житомирської області, виданого 25.06.1956, ОСОБА_12 , народився у м. Біла Церква Київської області у 1937 році, вступивши в 1952 році в Бердичівську середню школу № 2 м. Бердичева, Житомирської області, закінчив повний курс школи (а.с. 16-16зв.).
Відповідно до військового квитка НОМЕР_7 , виданого Білоцерковським об`єднаним міським воєнним комісаріатом Київської області 30.03.1983, ОСОБА_10 : пункт 1 - народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Біла Церква Київської області пункт 4 - закінчив 10 класів у 1956 році; пункт 17 - виданий паспорт НОМЕР_8 від 05.04.1983; пункт 18 - син ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 , син – ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_8 ; дружина – ОСОБА_11 (а.с. 19-20).
Згідно довідки Головного управління ДМС України в Одеській області від 27.07.2023 за наявною інформацією в Єдиному державному демографічному реєстрі, був оформлений паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 , виданий 26.11.2003 Білоцерківським РВ УМВС України в Київські області на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце народження м. Біла Церква, Київська область, в зв`язку із загальним обміном на підставі паспорта громадянина колишнього СРСР НОМЕР_8 від 05.04.1983 Білоцерковським відділом в Київській області на ім`я – ОСОБА_3 . Заява про видачу паспорту знаходиться в архіві у зв`язку із смертю власника а/з 929 від 15.06.2010 (а.с. 17).
Вказаній інформації відповідає наявна в матеріалах справи довідка форми № 1 до п. 10 Тимчасової інструкції про документування паспортом громадянина УП- НОМЕР_10 України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що народився у м. Біла Церква, дружина — ОСОБА_15 , батьки: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , (а.с. 18). 
Листом від 15.08.2023 № 01-43/1592 Державний архів Київської області повідомив представника заявниці, що книги реєстрації актів про народження громадян в м. Біла Церква за 1937 рік відсутні, тому надати архівну довідку про народження ОСОБА_10 немає можливості (а.с.14).
Звертаючись із заявою про встановлення факту заявниця вказує, що рідний дід громадянки Російської Федерації - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – ОСОБА_3 народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Біла Церква, Київська область, а тому встановлення зазначеного факту їй необхідно для отримання громадянства України за територіальним походженням та виходу з громадянства Російської Федерації.
Ухвалюючи рішення про задоволення такої заяви, суд виходив з її обгрунтованості протягом розгляду справи.
Переглядаючи рішення суду за доводами апеляційної скарги колегія суддів зазначає.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом про громадянство є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону про громадянство громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом про громадянство проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені в пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону про громадянство).
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом про громадянство (13 листопада 1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону про громадянство і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.
Статтею 8 Закону про громадянство встановлюються підстави набуття громадянства України.
Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону про громадянство особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
В суді апеляційної інстанції належними та допустимим доказами у розумінні вимог ст. 77, 78 ЦПК України встановлено, що ОСОБА_3 помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що народився у місті Біла Церква Київської області Україна, серії НОМЕР_11 , виданим на підставі актового запису про смерть № 929, складеним 15 червня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківского міськрайонного управління юстиції Київської області.
Вказаний доказ приймається апеляційним судом у відпості до вимог ч. 5 ст. 367 ЦПК України, оскільки якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі. 
Натомість, в даному випадку апеляційний суд саме усував прогалину через нез`ясування судом першої інстанції обставин того, чи є в живих дідусь заявниці чи він помер, через що саме вона має встановлювати певний юридичний факт.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вищезазначені документи у своїй сукупності є належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами на підтвердження того, що  ОСОБА_3 , який є дідусем заявниці, народився на території України ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Біла Церква, Київської області, і оскільки свідоцтво про його народження та відповідний актовий запис не збереглися, вказане є підставою для судового порядку встановлення вищезазначеного юридичного факту, від якого залежить реалізація заявницею своїх прав на набуття громадянства України.
Посилання заінтересованої особи в апеляційній скарзі на те, що заявниця не зверталася до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області із заявою встановленого зразка про набуття, прийняття чи встановлення належності до громадянства України та не надала жодних документів є безпідставними з огляду на мету, для якої заявниці необхідно було встановлення факту, що має юридичне значення, а також втрати оригіналів документів про народження дідуся заявниці на території України станом на час набрання Законом України “Про громадянство” законної сили.
Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.
Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.
Оскільки законом не визначено іншого, окрім судового, порядку встановлення факту народження на території України діда заявниці, від якого залежить виникнення її особистих прав, так як законом не встановлено іншого порядку його встановлення.
Доводи ГУ ДМС України в Одеській області про наявний спір про право про встановлення факту постійного проживання на території України та зазначений спір повинен розглядатись в порядку позовного провадження є безпідставними, оскільки заявниця звернулася до суду саме з метою встановлення факту народження її дідуся на території України ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Біла Церква, Київської області.
При розгляді справи судом не вирішувалося питання про наявність підстав для надання заявниці громадянства України, а лише в межах заявлених вимог здійснювалась оцінка доводів сторін та доказів щодо народження дідуся заявниці на території України, а відтак даний спір підлягає вирішенню в порядку окремого провадження.
Оскільки законом не визначено іншого, окрім судового, порядку встановлення факту народження на території України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви у зв`язку з його доведенням.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене із додержанням вимог закону і не може бути скасоване з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд
                                  
                                     п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі свого представника Наталії Білоконь залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 30 вересня 2025 року

Головуючий                                                              М.В. Назарова

Судді:                                                                      В.А. Коновалова

                                                       В.В. Кострицький