ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року 
м. Київ

cправа №  910/14124/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О., 
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача - Дядюка О. В. (у порядку самопредставництва), Зельдіча М. В. (у порядку самопредставництва),
відповідача-1 - не з`явилися,
відповідача-2 - не з`явилися,
відповідача-3 - Парицької Н. О. (адвоката), Лазька С. В. (адвокат),
третя особа-1 - Плаксіна М. М. (у порядку самопредставництва),
третя особа-2 - Романенка Р. О. (у порядку самопредставництва),
третя особа-3 - не з`явилися,
третя особа-4 - Борискевич Ю. В. (у порядку самопредставництва),
розглянув касаційну скаргу Громадської організації "Врятуймо Київ - зелене древнє місто-сад"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 (протокольну), ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2024, рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі
за позовом Громадської організації "Врятуймо Київ - зелене древнє місто-сад"
до: 1) Київської міської ради, 2) Центрального територіального управління капітального будівництва, 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінпроект",
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерство оборони України,
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Київське квартирно-експлуатаційне управління,
третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Наталія Петрівна,
третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Кабінет Міністрів України,
про визнання недійсним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. Громадська організація "Врятуймо Київ - зелене древнє місто-сад" (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Київської міської ради (далі - відповідач-1) та Центрального територіального управління капітального будівництва (далі - відповідач-2) про визнання недійсним з моменту прийняття рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419-24/1829 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" в частині, яка залишилася чинною після набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 у справі №  5011-51/5456-2012 та в цілому, скасування державної реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:165:0018, а саме - запис в Поземельній книзі шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про скасування запису щодо реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:165:0018 (з присвоєнням їй зазначеного кадастрового номера) із зазначенням дати та підстави скасування.
У подальшому позивач неодноразово змінював та уточнював позовні вимоги, а саме: 
- 23.08.2023 від позивача надійшла заява про зміну (уточнення та доповнення) предмета позову, яку було прийнято до розгляду судом протокольною ухвалою від 13.09.2023;
- 12.12.2023 від позивача надійшла заява про зміну (уточнення та доповнення) предмета позову, яка була прийнята до розгляду судом протокольною ухвалою від 21.12.2023;
- 07.02.2024 від позивача надійшла заява про зміну (доповнення) предмета позову, яку було прийнято до розгляду судом протокольною ухвалою від 05.03.2024;
- 15.05.2024 від позивача надійшла заява від 14.05.2024 про доповнення підстав позову, яку було прийнято до розгляду судом протокольною ухвалою від 30.05.2024.
Отже, з урахуванням всіх доповнень та уточнень позовних вимог під час підготовчого провадження, позивач просить суд:
1) визнати недійсним з моменту прийняття та скасувати рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419-24/1829 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" в частині, яка залишилась чинною після набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2012 у справі № 5011-51/5456/2012 та в цілому, з наступними змінами, внесеними згідно з рішенням Київської міської ради від 14.06.2007 № 803/1464 "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 15.07.2004 №  419-24/1829 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею";
2) скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:165:0018, з одночасним припиненням таким рішенням суду усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:91:165:0018; 
3) визнати недійсним з моменту укладення та скасувати договір оренди земельної ділянки від 06.09.2005 (зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів КМДА 08.09.2005 під № 91-6-00484 зі змінами, внесеними договором від 26.12.2008 № 91-6-00829, укладеним на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 17.06.2008 у справі № 23/176) для будівництва житлового комплексу для військовослужбовців з підземним паркінгом та з вбудованими приміщеннями для побутового обслуговування населення на АДРЕСА_1 у Шевченківському районі м. Києва (кадастровий номер 8000000000:91:165:0018, площа 0, 9645 га), укладений між Київською міською радою та Центральним спеціалізованим будівельним управлінням;
4) скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Кравченко Н. П. від 12.04.2016 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 12.04.2016 за індексним № 29208361, на земельну ділянку площею 0,9645 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер 8000000000:91:165:0018, а також вчинені на підставі цього рішення у Державному реєстрі речових прав записи про визначення власником цієї земельної ділянки Київської міської ради (номер запису про право власності / довірчої власності: 14122070), про інше речове право на цю ділянку - право оренди цієї земельної ділянки за Центральним територіальним управлінням капітального будівництва (орендар) відповідно до угоди про поновлення договору оренди від 12.04.2016 № 95 із Київською міською радою (орендодавець), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 899657980000 (номер запису про інше речове право: 14122271), а також запис щодо договору про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк (від 28.09.2022, серія та номер 365), видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т. М.; згідно з яким цільове призначення цієї земельної ділянки було визначено: - 02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, а вид використання - для будівництва житлового комплексу для військовослужбовців з підземним паркінгом та з вбудованими приміщеннями для побутового обслуговування населення, категорія земель - землі житлової та громадської забудови; 
5) визнати недійсною з моменту укладення та скасувати угоду про поновлення договору оренди, укладену між Київською міською радою та Центральним територіальним управлінням капітального будівництва (видану 12.04.2016, серія та номер: 95), видавник: Кравченко Н. П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу;
6) визнати недійсним з моменту укладення та скасувати договір про укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, укладений між Київською міською радою та Центральним територіальним управлінням капітального будівництва (виданий 28.09.2022, серія та номер: 365), видавник: Дем`яненко Т. М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу;
7) визнати недійсним та скасувати договір про будівництво житлового комплексу на вул. Січових Стрільців, 59 у м. Києві (колишня Артема) від 01.10.2015 та укладені до нього додаткові договори між Центральним територіальним управлінням капітального будівництва та ТОВ "Будінпроект".
2. Позов обґрунтовано тим, що спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, тому у Київської міської ради були відсутні правові підстави та повноваження для зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, зокрема, віднесення її до земель житлової та громадської забудови, а також внесення відомостей щодо формування спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, що є підставою для скасування такого запису. Позивач наголошує на тому, що незаконна зміна власника земельної ділянки та зміна її цільового використання порушує законні права та суперечить інтересам Міністерства оборони України, військовослужбовців, а також мешканців прилеглих кварталів, в інтересах яких позивач звернувся до суду з цим позовом.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2024, зокрема відмовлено у задоволенні заяви громадянина ОСОБА_1 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (пункт 40 протоколу судового засідання від 30.05.2024).
4. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2024 у задоволенні клопотання позивача про повернення на стадію підготовчого провадження відмовлено.
Приймаючи оскаржувану ухвалу суду, суд першої інстанції виходив з того, що у цьому випадку позивач, звертаючись до суду із клопотанням про повернення на стадію підготовчого провадження, не навів будь-яких виключних та вагомих підстав для здійснення повернення на стадію підготовчого провадження.
5. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Приймаючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що:
- позивач не обґрунтував порушення прав та інтересів останнього через сам факт прийняття оспорюваного рішення, а не за наслідками його реалізації;
- позивач не довів будь-яких матеріально-правових підстав заявляти про порушення права на земельні ділянки, що передані відповідачу-2 за оспорюваним рішенням та які стали об`єктами за оспорюваними правочинами, а відповідно і відсутність матеріально-правових підстав завертатись за захистом цього права в межах приватноправового спору;
- за приписами Закону України "Про громадські організації" позивач не є особою, яка може бути наділена повноваженнями захищати інтереси держави та подавати позови в інтересах державних органів та установ, чинним законодавством не визначені правові підстави для звернення громадських організацій до господарського суду за захистом державних чи суспільних інтересів, пов`язаних з використанням земель оборони.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. У касаційній скарзі позивач просить: 
1) скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі № 910/14124/22, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі;
2) скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 30.05.2024 та ухвалу від 18.09.2024 в частині відмови в залученні ОСОБА_1 до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а також в частині відмови у поверненні на стадію підготовчого засідання для виконання вимог частини 1 статті 177, пункту 15 частини 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
7. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та не врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №  922/2513/17, від 26.06.2018 у справі № 914/582/17, від 12.12.2018 у справі №617/1315/15-ц, від 31.03.2021 у справі № 640/21611/19, від 11.08.2020 у справі №187/687/16-а (2-а/0187/7/16), від 05.10.2016 у справі №  916/2129/15 щодо можливості звернення громадської організації за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів. Скаржник зазначає, що очевидним є відповідне порушення конкретних прав громади та позивача, який не може реалізувати свої законні права та інтереси, зокрема, у сфері екологічної безпеки, забезпечення сприятливих екологічних та санітарно-гігієнічних умов проживання, а метою позову є не повернення земельної ділянки належному користувачу, а задоволення прав громади через усунення перешкод належному користувачу у здійсненні його прав щодо земельної ділянки. 
Скаржник також наголошує на тому, що суд першої інстанції, з рішенням якого погодився Північний апеляційний господарський суд, неправомірно відмовив у залученні ОСОБА_1 третьою особою.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
8. ТОВ "Будінпроект" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваній постанові. Кабінет Міністрів України у відзиві на касаційну скаргу просив врахувати доводи викладені у ньому під час касаційного перегляду рішень судів попередніх інстанцій, зокрема, що спірна земельна ділянка перебуває у сфері управління Міністерства оборони Україні, розпорядження якою здійснює Кабінет Міністрів України, адже за цільовим призначенням відноситься до земель оборони та належить до державної власності. Інші учасники справи не скористалася правом на подання відзиву. 
Розгляд справи Верховним Судом 
9. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.08.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Громадської організації "Врятуймо Київ - зелене древнє місто-сад" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 (протокольну), ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2024, рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі №910/14124/22 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 23.09.2025. 
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 14.10.2025.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.10.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 11.11.2025.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
10. 29.11.1948 Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих прийнято рішення № 37 "О возобновлении отвода и установлении границ земельных участков ІНФОРМАЦІЯ_4", яким поновлено відведення та встановлення меж земельних ділянок об`єктів адміністративного, житлового та господарського призначення Гарнізонної квартирно-експлуатаційної частини Київського воєнного округу в Молотовському районі міста Києва та передано в тимчасове користування Гарнізонної квартирно-експлуатаційної частини Київського воєнного округу в Молотовському районі міста Києва земельні ділянки без права подальшої забудови до освоєння їх відповідно до призначення, в тому числі, земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_1 площею близько 0,7 га на АДРЕСА_1 .
11. 18.07.1977 Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих згідно з рішенням № 1011/34 "Про відведення додаткової земельної ділянки військовій частині НОМЕР_2 під розширення території" постановлено відвести військовій частині НОМЕР_2 в тимчасове користування додаткову земельну ділянку площею близько 0,08 га на АДРЕСА_1 під розширення території до забудови суміжної ділянки; земельну ділянку відвести за рахунок території міської забудови в садибі № НОМЕР_3 на АДРЕСА_1 та зобов`язано забудовника територію, що відводиться та раніше закріплену територію, де розміщуються військова частина НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_5, а також будівельну організацію КВО-УНР-70 огородити типовою огорожею та благоустроїти її.
12. 04.09.1992 Київською квартирно-експлуатаційною частиною району передано, а Військовою частиною НОМЕР_2 прийнято на баланс казармений фонд, зокрема, земельну ділянку площею 0,97 га, займану військовим містечком № НОМЕР_1 , про що було складено відповідний акт.
13. 12.04.2002 Міністром оборони України видано наказ № 129 "Про заходи, пов`язані з оптимізацією структури квартирно-будівельного комплексу Збройних сил України", яким затверджено положення про Центральне спеціалізоване будівельне управління (госпрозрахункове), відповідно до якого останнє було уповноважене здійснювати функції замовника будівництва у Збройних силах України.
Згідно з пунктом 1 цього положення Центральне спеціалізоване будівельне управління (госпрозрахункове) - це державна госпрозрахункова установа, яка заснована на державній власності, підзвітна і підконтрольна Міністерству оборони України.
14. 17.04.2002 листом № 975/8к ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_4 ) звернулося до Київського міського голови за погодженням місця розташування об`єкта будівництва житлових будинків для військовослужбовців на майданчику військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
15. Відповідно до Директиви Міністерства оборони України від 17.07.2002 № Д-115/1/07 було анульовано умовне найменування ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_4 ) та залишено назву Центральне спеціалізоване будівельне управління, а також анульовано умовне найменування Військова частина НОМЕР_2 та залишено назву Центральне спеціалізоване будівельне управління.
16. У 2004 році Комунальним підприємством "Київський міський центр земельного кадастру та приватизації земель" складено проект відведення земельної ділянки Центральному спеціалізованому будівельному управлінню для будівництва житлового комплексу для військовослужбовців з підземним паркінгом та з вбудованими приміщеннями для побутового обслуговування населення на АДРЕСА_1 .
У проекті відведення передбачалося, що Центральному спеціалізованому управлінню для будівництва житлового комплексу для військовослужбовців з підземним паркінгом та з вбудованими приміщеннями для побутового обслуговування населення відводяться землі, загальною площею 0,96 га, що складаються з: 0,88 га земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих «О возобновлении отвода и установлении границ земельных участков ІНФОРМАЦІЯ_4» від 29.11.1948 № 37; 0,07 га земель відведених відповідно до рішення Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих «Про відведення додаткової земельної ділянки військовій частині НОМЕР_2 під розширення території» № 1011/34 та 0,01 га за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.
17. 15.07.2004 Київською міською радою прийнято рішення № 419-24/1829 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею", яким вирішено:
- затвердити проект відведення земельної ділянки Центральному спеціалізованому будівельному управлінню для будівництва житлового комплексу для військовослужбовців з підземним паркінгом, дошкільним дитячим закладом та з вбудованими приміщеннями для побутового обслуговування населення на АДРЕСА_1 ;
- передати Центральному спеціалізованому будівельному управлінню, за умови виконання пункту 1.1 цього рішення, в короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку для будівництва житлового комплексу для військовослужбовців з підземним паркінгом, дошкільним дитячим закладом та з вбудованими приміщеннями для побутового обслуговування населення на АДРЕСА_1 загальною площею 0,96 га, в тому числі: площею 0,88 га - за рахунок частини земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 29.11.1948 № 37 "О возобновлении отвода и установлении границ земельных участков ІНФОРМАЦІЯ_4"; площею 0,07 га - за рахунок земель, відведених відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 18.07.1977 № 1011/34 "Про відведення додаткової земельної ділянки військовій частині НОМЕР_2 під розширення території" та площею 0,01 га - за рахунок земель міської забудови.
- визнати такими, що втратили чинність, рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 29.11.1948 № 37 "О возобновлении отвода и установлении границ земельных участков ІНФОРМАЦІЯ_4" та від 18.07.77 № 1011/34 "Про відведення додаткової земельної ділянки військовій частині під розширення території".
За змістом пункту 1.1 цього рішення Центральне спеціалізоване будівельне управління зобов`язано:
1) виконувати обов`язки землекористувача відповідно до вимог статті 96 Земельного кодексу України;
2) у місячний термін замовити у Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою;
3) забезпечити вільний доступ для прокладання нових, реконструкції та експлуатації існуючих інженерних мереж та споруд, розміщених у межах земельної ділянки;
4) питання відшкодування відновлюючої вартості зелених насаджень (акт обстеження зелених насаджень від 18.12.2003 № 402) та інші майново-правові питання вирішувати в установленому порядку;
5) питання пайової участі вирішити відповідно до рішення Київради від 27.02.2003 № 271/431 "Про пайову участь (внески) інвесторів (забудовників) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва";
6) передати Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 10 % загальної площі житлового комплексу (крім службової) на підставі п. 41 рішення Київської міської ради від 18.12.2003 № 267/1142 "Про бюджет міста Києва на 2004 рік";
7) виконати вимоги, викладені в листах Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 28.11.2003 № 19-3430, головного державного санітарного лікаря м. Києва від 07.08.2003 № 5805, управління охорони навколишнього природного середовища від 28.08.2003 № 119/04-4-10/431, Головного управління охорони культурної спадщини та реставраційно-відновлювальних робіт від 22.09.2003 № 5482;
8) проектом будівництва передбачити місця постійного зберігання автотранспорту (крім відкритих автостоянок) у кількості, не меншій за кількість квартир у цьому комплексі;
9) Проектом будівництва передбачити будівництво дитячого дошкільного закладу.
Відповідно до пункту 1.2 вирішено попередити землекористувача, що право користування земельною ділянкою може бути припинено відповідно до статей 141, 143 Земельного кодексу України.
18. 06.09.2005 Київська міська рада, як орендодавець, та Центральне спеціалізоване будівельне управління (госпрозрахункове), як орендар, уклали нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки, розташованої у м. Києві на вул. Артема, 59 в Шевченківському районі м. Києва, розміром 9 645 м^2, строком на 5 років, визначивши її цільове призначення: для будівництва житлового комплексу для військовослужбовців з підземним паркінгом, дошкільним дитячим закладом та з вбудованими приміщеннями для побутового обслуговування населення, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 08.09.2005 за № 91-6-00484.
19. 25.07.2006 видано наказ Міністра оборони України "Про створення Центрального територіального управління капітального будівництва та затвердження його положення" №  453, пунктом 1 якого визначено, що Центральне територіальне управління капітального будівництва управління є державною госпрозрахунковою установою Міністерства оборони України та призначене для забезпечення виконання завдань капітального будівництва житла для військовослужбовців і членів їхніх сімей, підпорядковане Департаменту будівництва Міністерства оборони України, виконує частину функцій замовника Міністерства оборони України на будівництво об`єктів житлово-комунального, соціального призначення, залучається до вирішення питань придбання житла.
20. 16.10.2006 Департаментом будівництва Міністерства оборони України видано наказ № 51 "Про часткове наділення функціями замовника будівництва та передачу об`єктів незавершеного будівництва", згідно з яким Центральним спеціалізованим будівельним управлінням (госпрозрахунковим) передано Центральному територіальному управлінню капітального будівництва частину функцій замовника та незавершене будівництво об`єкта житловий будинок на 200 квартир на вулиці Артема, 59 у Шевченківському районі міста Києва.
21. 14.06.2007 до рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419-24/1829 були внесені зміни в результаті прийняття ІV сесією V скликання Київської міської ради рішення "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419-24/1829 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" № 803/1464, яким в тексті рішення слова Центральному спеціалізованому будівельному управлінню було вирішено замінити словами Центральному територіальному управлінню капітального будівництва, слова дошкільним дитячим закладом було вирішено виключити та вирішено Центральному територіальному управлінню капітального будівництва замовити в установленому порядку внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 08.09.2005 № 91-6-00484, укладеного між Київською міською радою та Центральним спеціалізованим будівельним управлінням (госпрозрахунковим).
22. У подальшому, у зв`язку з дією наказу Департаменту будівництва Міністерства оборони України "Про часткове наділення функціями замовника будівництва та передачу об`єктів незавершеного будівництва" від 16.10.2006 № 51 та переходом від Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) до Центрального територіального управління капітального будівництва функцій замовника до договору оренди від 06.09.2005 були внесені зміни згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2008 у справі № 23/176 шляхом визнання укладеним договору про внесення змін.
23. Відповідно до пунктом 1.2 договору оренди від 06.09.2005 орендодавець, на підставі пункту 1 рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419-24/1829 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) об`єкт оренди.
24. Пунктом 11.7 договору оренди було передбачено можливість поновлення його дії після закінчення строку, на який його було укладено за умови належного виконання орендарем обов`язку зі збереження цільового призначення земельної ділянки та інших, встановлених договором обов`язків.
25. 01.10.2015 між Державною організацією (установою, закладом) Центрального територіального управління капітального будівництва (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будінпроект" (сторона-2) укладено договір про будівництво житлового комплексу на вул. Артема, 59 у Шевченківському районі міста Києва, за змістом якого:
- сторона-1 та сторона-2 зобов`язались збудувати об`єкт згідно з проектно-кошторисною документацією за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 2.1);
- об`єктом забудови є земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,9654 га, кадастровий номер 8 000 000 000:91:165:0018 (пункт 3.1);
- за виконання частини функцій замовника, сторона -1, після введення об`єкту в експлуатацію, отримує у власність наступні об`єкти нерухомого майна, із них: Міністерство оборони України після введення об`єкта в експлуатацію отримує у власність 25 однокімнатних та 25 двокімнатних окремих квартир. Сторона-2 має право передати належні Міністерству оборони України квадратні метри в об`єкті будівництва або в інших об`єктах нерухомого майна міста Києва. Квартири, що підлягають передачі Міністерству оборони України повинні відповідати санітарним нормам щодо житлових приміщень, опоряджувальні роботи виконані в повному обсязі у відповідності до вимог ДСТУ, житло повинно бути готове під заселення. Сторона-2 здійснює фінансування витрат по оформленню права власності на вищезазначені квартири за Державою в особі Міністерства оборони України. Київське ККЄУ (Обласний військкомат) для передислокації з об`єкта забудови після введення об`єктів в експлуатацію отримує у власність частину об`єктів у вигляді вбудованих приміщень у розмірі, визначеному технічним завданням, письмово погодженим сторонами, але в будь-якому випадку, не більше 900 квадратних метрів. Сторона-1 після введення об`єкта в експлуатацію отримує у власність 120 квадратних метрів нежитлових приміщень. Сторона-2 має право передати належні стороні-1 квадратні метри в об`єкті будівництва або в інших об`єктах нерухомого майна міста Києва (пункт 7.1);
- за виконання частини функцій замовника, сторона-2 отримує майнові права, а після закінчення будівництва об`єкта, право власності на частину об`єкта будівництва, за виключенням належної стороні-1, відповідно до пункту 7.1 частки (пункт 7.2);
- сторона-2, за письмовою заявою сторони-1 може компенсувати грошовими коштами належну йому, згідно з пунктом 7.1 частку або частину частки, визначену актом розподілу площ (пункт 7.3).
26. 12.04.2016 між Київською міською радою (далі-орендодавець) та Центральним територіальним управлінням капітального будівництва (далі-орендар) укладено угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки, відповідно до якої поновлено на 5 років договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 06.09.2005, за реєстровим № 637 та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 08.09.2005 за № 91-6-00484, зі змінами внесеними договором про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, визнаного укладеним за рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2008 № 23/176, зареєстрованим Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 26.12.2008 за № 91-6-00829.
27. 20.12.2016 між Державною організацією (установою, закладом) Центрального територіального управління капітального будівництва та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будінпроект" підписано додатковий договір до договору про будівництво житлового комплексу на вул. Артема, 59 у Шевченківському районі міста Києва від 01.10.2015, якою сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 7.1.1 статті 7 договору та визначили, що Міністерство оборони України після введення об`єкта в експлуатацію отримує у власність 25 однокімнатних та 25 двокімнатних окремих квартир. Сторона-2 має право частково або повністю виконати взяті на себе зобов`язання з передачі квартир Міністерству оборони України, шляхом передачі квартир в інших новобудовах міста Києва загальною площею, що дорівнює загальній площі квартир, які Міністерство оборони України мало б право отримати в об`єкті відповідно до акта розподілу площ (приміщень) об`єкта від 26.04.2016.
28. 13.06.2017 між Державною організацією (установою, закладом) Центрального територіального управління капітального будівництва та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будінпроект" підписано додатковий договір до договору про будівництво житлового комплексу на вул. Артема, 59 у Шевченківському районі міста Києва від 01.10.2015, якою сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 7.1.1 та статті 7 договору та визначили, що Міністерство оборони України після введення об`єкта в експлуатацію отримує у власність частину об`єкта у вигляді окремих квартир, яка складається з 10% загальної площі квартир цього об`єкта та 10% загальної площі нежитлових приміщень об`єкта. Сторона-2 має право частково або повністю виконати взяті на себе зобов`язання з передачі квартир Міністерству оборони України шляхом передачі квартир в інших новобудовах міста Києва загальною площею та ціною, що не менші загальної площі та ціни квартир, які Міністерство оборони України мало б отримати в об`єкті. У разі, коли площа квартир та нежитлових приміщень, які передаються, в інших новобудовах міста Києва відповідає (не менша) загальній площі квартир та нежитлових приміщень, які Міністерство оборони України мало б отримати в об`єкті, сторона-2 зобов`язана за свої кошти провести оцінку квартир та нежитлових приміщень, що передаються, а в разі невідповідності їх загальної ціни ціні квартир та нежитлових приміщень, які Міністерство оборони України мало отримати в об`єкті, компенсувати Міністерству оборони України різницю в ціні грошовими коштами або наданням додаткових квартир та нежитлових приміщень. Квартири, що підлягають передачі Міністерству оборони України повинні відповідати санітарним нормам щодо житлових приміщень, опоряджувальні роботи виконані в повному обсязі у відповідності до вимог ДСТУ, житло повинно бути готове під заселення. Сторона 2 здійснює фінансування витрат з оформлення права власності на зазначені квартири за Державою в особі Міністерства оборони України.
Міністерство оборони України для передислокації Обласного військкомату з об`єкта забудови після введення об`єкта в експлуатацію отримує у власність частину об`єктів у вигляді вбудованих приміщень у розмірі, визначеному технічним завданням, письмово погодженим сторонами, але в будь-якому випадку 900 (дев`ятсот) квадратних метрів.
29. 29.12.2017 між Державною організацією (установою, закладом) Центрального територіального управління капітального будівництва та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будінпроект" підписано додатковий договір до договору про будівництво житлового комплексу на вул. Артема, 59 у Шевченківському районі міста Києва від 01.10.2015, якою сторони дійшли згоди виключити пункт 7.1.2 розділу 7 з договору та викласти пункт 7.1.3 розділу 7 договору в такій редакції: "Сторона-1 після ведення об`єкту в експлуатацію отримує у власність 120 квадратних метрів нежитлових приміщень та частину об`єктів у вигляді вбудованих приміщень у розмірі, визначеному технічним завданням, письмово погодженим сторонами, але в будь-якому випадку 900 квадратних метрів для передислокації Обласного військкомату. Сторона-2 має право передати належні стороні 1 квадратні метри в об`єкті будівництва або в інших об`єктах нерухомого майна міста Києва". Та доповнити розділ 7 договору пунктом 7.3 в наступній редакції "Сторони погодили, що сторона-2 за письмовою заявою сторони-1 може компенсувати грошовими коштами належну їй частку або частину частки, визначеної в пункті 7.1.3 договору, в тому числі компенсувати грошовими коштами приміщення (квадратні метри) для передислокації Обласного військкомату. Компенсація належних стороні 1 квадратних метрів здійснюється згідно із експертним висновком, замовленим за ініціативою та за рахунок заявника компенсації, виходячи з ринкової ціни за 1 квадратний, метр загальної плоті житла, розміщеного в районі будівництва об`єкту на момент кожного перерахування коштів в рахунок заявника компенсації. Компенсація належних сторонам квадратних метрів відбувається шляхом перерахування грошових коштів на рахунок заявника компенсації та підписання акту зарахування, в якому сторони визначають кількість компенсаційних квадратних метрів та їх вартість на момент передачі.
30. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2012 у справі № 5011-51/5456-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2012, визнано недійсним пункт 1 рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419-24/1829 в частині визнання таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 29.11.1948 № 37 "Про поновлення відведення та встановлення меж земельних ділянок призначення Гарнізонної квартирно-експлуатаційної частини Київського воєнного округу в Молотовському районі міста Києва".
Мотивами задоволення позовних вимог стали висновки суду про прийняття рішення від 15.07.2004 № 419-24/1829 з порушенням норм чинного законодавства та з перевищенням компетенції через відсутність доказів зміни цільового призначення земельної ділянки на вул. Артема, 59 у м. Києві із земель оборони, до яких вона належала згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської ради трудящих від 29.11.1948 № 37 на землі житлової забудови та зважаючи на відсутність у Київської міської ради як органу місцевого самоврядування повноважень визнання нечинними (такими, що втратили чинність) власних актів і відсутність жодного обґрунтування підстав для визнання таким, що втратило чинність рішення від 29.11.1948 № 37.
Під час розгляду справи №  910/4268/16 Господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419-24/1829 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" (у частині, яка є чинною після ухвалення рішення у справі № 5011-51/5456-2012) було прийнято з порушенням норм чинного законодавства України та з перевищенням компетенції, визначеної законодавчими нормами і такий висновок стосується усього рішення, адже підпункти 1.1, 1.2 спрямовані на виконання положень абз. 1, 2, 3 п. 1 цього ж рішення.
Разом з тим, незважаючи на висновок суду щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання недійсним рішення Київської міської ради від 15.07.2004 № 419/24/1829 (за вирахуванням частини, в якій воно вже було визнане недійсним згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2012 у справі № 5011-51/5456-2012 та частини, що стосується земельної ділянки площею 0,01 га), суд відмовив у задоволенні позову Першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків пропуску якої було заявлено Київською міською радою та Центральним територіальним управлінням капітального будівництва.
31. Зазначене рішення суду залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016, в яких суди вищих інстанцій погодились з висновком суду першої інстанції та зазначили, що встановлені обставини щодо об`єднання кількох земельних ділянок, які було відведено для потреб оборони та фактичної зміни цільового призначення новоутвореної земельної ділянки свідчать про прийняття Київською міською радою рішення "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" від 15.07.2004 №  419-24/1829, окрім частини щодо втрати чинності рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 29.11.1948 № 37 "Про відновлення відводу і встановлення меж земельних ділянок Гарнізонної квартирно-експлуатаційної частини Київського військового округу в Молотовському районі м. Києва" з перевищенням наданих їй законом повноважень та без дотримання встановленого чинним на час прийняття оскаржуваного рішення порядку зміни цільового призначення земельних ділянок, що порушує право позивачів у справі, яких безпідставно позбавлено права розпоряджатися спірною земельною ділянкою на власний розсуд, адже зміна цільового призначення земельної ділянки відбувається за ініціативою власника (землекористувача).
32. Під час розгляду справи № 910/248/20 Господарським судом міста Києва встановлено, що угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки, відповідно до якої поновлено на 5 років договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. 06.09.2005, за реєстровим № 637, укладено лише 12.04.2016, тобто більше ніж через 5 (п`ять) років після припинення його дії, а відтак суд дійшов висновку, що при укладенні даної угоди порушено норми чинного на час її укладення земельного законодавства щодо пролонгації договору оренди земельної ділянки, оскільки матеріали справи не містять доказів, що Київською міською радою після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки приймалось рішення про пролонгацію цього договору. Суд також дійшов висновку, що договір про будівництво житлового комплексу на вул. Січових Стрільців, 59 (колишня Артема, 59) укладено Центральним територіальним управлінням капітального будівництва з перевищенням наданих йому повноважень, оскільки стороною такого договору (замовником) має бути Міністерство оборони України.
Водночас, незважаючи на висновок суду щодо обґрунтованості позовних вимог Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України щодо визнання недійсними угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 12.04.2016 та договору про будівництво житлового комплексу по вул. Січових Стрільців, 59 (колишня Артема, 59) від 01.10.2015, суд відмовив у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків пропуску якої заявлено стороною.
Зазначене рішення суду залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 та постановою Верховного Суду від 24.11.2021, в яких суди вищих інстанцій погодились з висновком суду першої інстанції та зазначили, що необхідною передумовою як укладення договору, так і його поновлення на новий строк, щодо оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки, тобто його волевиявлення, тоді як Київською міською радою після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки рішення про пролонгацію цього договору не приймалось, а отже при укладенні угоди порушено норми чинного на час її укладення земельного законодавства, як і договір укладений між Центральним територіальним управлінням капітального будівництва та ТОВ "Будінпроект" з порушенням норм законодавства.
33. Оскільки рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 29.11.1948 є чинним, а отже Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України є законним і належним (постійним) користувачем спірної ділянки і факт належності цієї земельної ділянки на вул. Січових Стрільців, 59 до земель державної власності та її віднесення до категорії земель оборони підтверджено і рішеннями Господарського суду міста Києва у справах № 910/248/20 та № 910/4268/16, які набрали законної сили, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання рішення Київської міської ради "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" від 15.07.2004 № 419-24/1829 недійсним і, як наслідок, всіх наступних дій щодо спірної земельної ділянки, оскільки Київська міська рада не мала права передавати земельну ділянку на вул. Січових Стрільців, 59 у користування під забудову, так як ця ділянка належить до земель державної власності.
34. Позивач вважає, що господарська діяльність на території військового містечка № 138 відбувається не лише всупереч цільовому призначенню цієї території (як ділянки, яка відноситься не до категорії земель житлової та громадської забудови, а до земель оборони), але й всупереч закону шкідливим способом з порушенням екологічної безпеки, санітарно-гігієнічних норм інсоляції та аерації, зі значним та відчутним погіршенням мікроклімату з підвищенням температури влітку, з порушенням вимог генерального плану м. Києва та вимог Міністерства культури України щодо обмеження граничної висотності для захисту культурної спадщини і традиційного характеру забудови історичної місцевості "Солдатська слобідка", функціонального призначення цієї ділянки забудови, як ділянки визначеної генеральним планом м. Києва під мало- та середньоповерхову забудову та обмежень граничної висоти новобудов у центральній планувальній зоні м. Києва 27 метрами від поверхні землі, а відповідно до приписів Орхуської конвенції представники громадськості мають право оспорювати порушення національного законодавства у сфері довкілля незалежно від того, належать такі порушення до прав на інформацію і на участь громадськості при прийнятті рішень.
35. На думку позивача, оскаржуване рішення Київської міської ради від 15.07.2004 має негативні наслідки для місцевої громади (а також для держави та військових) і несе загрози спричинення шкоди культурній спадщині, порушує законні права та інтереси місцевої громади, а також держави та військовослужбовців, а позивач є організацією, що відноситься до зацікавленої громадськості у сфері охорони навколишнього природного середовища (довкілля), тобто має інтерес щодо збереження довкілля в м. Києві, він наділений правом захищати екологічні права не лише своїх членів та осіб, які звернулися до неї з таким проханням, а й відповідно до статті 9 Орхуської конвенції заявляти позови в інтересах суспільства, невизначеного кола осіб.
36. Позивач зазначає, що скасування реєстрації земельної ділянки у державному земельному кадастрі - це засіб відновлення прав громади, адже без такого скасування існує незаконне утворення, яке заважає громаді впливати на формування детального плану територій і Міністерство оборони України, при можливому здійсненні містобудівної діяльності, не буде порушувати чинні законодавчі приписи, оскільки коли у 2005 році йшлося про бюджетне будівництво, яким безпосередньо опікувався заступник Міністра оборони України та його безпосередній начальник - Міністр оборони, якими були враховані прагнення місцевої громади і будівництво в період дії первісного договору оренди взагалі не розпочиналось, тоді як комерційний забудовник не враховує інтереси громади, тому вважає, що передача спірної земельної ділянки (за виключенням 0,01 га, яка належить до комунальної власності) державі в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління є належним способом захисту.
Позиція Верховного Суду
37. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
38. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається, з огляду на таке.
Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України
39. Суд зауважує, що скаржник обравши пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, як підставу касаційного оскарження, має довести, що суди попередніх інстанцій не застосували релевантних практик, які він (скаржник) навів у касаційній скарзі.
40. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини" таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Ураховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин (подібність відносин), Велика Палата Верховного Суду визнала за потрібне конкретизувати раніше викладені Верховним Судом висновки щодо цього питання та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Верховний Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування певної норми права може бути підставою для перегляду судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України не в будь-якому випадку, а тоді, коли саме неврахування такого правового висновку щодо застосування конкретної норми права призвело до помилкового висновку, що прямо або опосередковано впливає на ухвалене рішення по суті.
41. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України скаржник у касаційній скарзі наголошує на неврахуванні висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №  922/2513/17, від 26.06.2018 у справі № 914/582/17, від 12.12.2018 у справі № 617/1315/15-ц, від 31.03.2021 у справі № 640/21611/19, від 11.08.2020 у справі № 187/687/16-а (2-а/0187/7/16), від 05.10.2016 у справі №  916/2129/15.
42. Верховний Суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 640/21611/19 сформував правову позицію (на не застосування якої наголошує скаржник), відповідно до якої: "вирішуючи питання щодо права громадських організацій на звернення до суду в інтересах інших осіб, суди повинні з`ясувати:
- статус громадської організації та її засновників, їх безпосередню заінтересованість у вирішенні питання, що є предметом позову;
- мету громадської організації та її безпосередній зв`язок з предметом позову; 
- інтереси яких саме осіб є предметом судового захисту;
- чи зверталися ці особи за захистом своїх прав до громадської організації;
- добросовісність дій громадської організації, що звертається до суду".
При цьому Верховний Суд нагадав, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення.
43. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач оспорює правомірність передачі відповідачем-1 земельної ділянки на вул. Січових Стрільців, 59 у користування відповідачу-2, так як ця ділянка належить до земель державної власності і житлова та громадська забудова її без дотримання порядку зміни цільового призначення земельних ділянок є протиправною, проте, між об`єктом спору - земельною ділянкою та позивачем не вбачається правового зв`язку, відтак відсутні правові підстави вважати, що позивач має будь-які правомочності щодо неї. Позивач не обґрунтував та не довів, в чому полягає порушення його прав і які саме його права порушено прийняттям спірного рішення та укладенням спірних договорів, а не наслідками їх реалізації, в межах приватноправового спору, натомість зміст позовних вимог свідчить, що метою поданого позову є саме повернення спірної земельної ділянки державі в особі Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління, як належних землекористувачів, про що зазначає і сам позивач, тоді як останній не є особою, яка за законом наділена повноваження заявляти позов в інтересах держави в особі відповідних органів, навіть за умови неналежного та не ефективного захисту інтересів держави відповідними органами.
При цьому звернення позивача до суду з цивільно-правовим спором метою якого є саме повернення спірної земельної ділянки державі в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління через призму реалізації мети статутної діяльності громадської організації не узгоджується із завданням господарського судочинства, положеннями Орхуської конвенції і не може слугувати підставою позову про захист екологічних прав громадян в межах цивільно-правового спору в обраний позивачем спосіб захисту.
44. Проаналізувавши наведені правові висновки, на які як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилається скаржник (справи №№ 922/2513/17, 914/582/17, 617/1315/15-ц, 640/21611/19, 187/687/16-а (2-а/0187/7/16), 916/2129/15), а також зміст оскаржуваних судових рішень у справі, яка переглядається (№ 910/14124/22), Верховний Суд дійшов висновку, що судові рішення у цій справі не суперечать висновкам, які викладені у постановах у справах №№ 922/2513/17, 914/582/17, 617/1315/15-ц, 640/21611/19, 187/687/16-а (2-а/0187/7/16), 916/2129/15.
45. Верховний Суд виходить з того, що обов`язком суду незалежно від доводів позивача є встановлення за захистом чого звертається особа до суду.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Підставами для захисту права є його порушення, невизнання чи оспорювання. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Оспорювання - відображає такий стан правовідносин, коли суб`єктивне право заперечується.
При цьому частинами 2-3 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
46. Предметом спору у справі № 922/2513/17, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, було відшкодування майнової шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища в сумі 39 703,00 грн. При цьому Верховний Суд у цій справі виходив з того, що чинним законодавством (пунктом "ж" частини 1 статті 21 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"), а також пунктом 2.3.7 Статуту громадської організації передбачено право позивача, як громадського об`єднання, подавати до суду позови про відшкодування шкоди, заподіяної порушеннями законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
47. Предметом спору у справі № 914/582/17, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, за позовом Представництва Американського Об`єднання до Жидачівської районної ради Львівської області є визнання частково недійсним рішення Жидачівської районної ради Львівської області "Про передачу об`єктів у комунальну власність Жидачівської районної ради" в частині прийняття у комунальну власність приміщень гаражів на вул. Загір`я, 2 у м. Жидачеві. Судами у справі № 914/582/17 встановлено, що охоронюваний законом інтерес стосується: 1) права на розвиток етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності позивача як національної меншини України (стаття 11 Конституції України); 2) права на збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність (стаття 54 Конституції України); 3) права на розвиток національних культурних традицій, відзначення національних свят, сповідування своєї релігії (стаття 6 Закону України від 25.06.1992 № 2494-XII "Про національні меншини в Україні"); 4) права на збереження життєвого середовища у місцях їх історичного й сучасного розселення (стаття 10 Закону України "Про національні меншини в Україні").
48. У справах № 617/1315/15-ц, № 916/2129/15, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, не поставало питання щодо наявність чи відсутності порушення охоронюваних законом прав та інтересів громадської організації, оскільки позови у цих правах були подані прокурором в інтересах держави.
49. Предметом спору у справі № 187/687/16-а (2-а/0187/7/16), на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, за позовом фізичних осіб як членів територіальної громади до Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області є вимога про визнання незаконним та скасування рішення відповідача № 57-9/VII від 17.06.2016 "Про схвалення проекту рішення сільської ради "Про добровільне об`єднання територіальних громад", яким передбачається об`єднання територіальних громад селищ Кіровське, села Горянівське Кіровської селищної ради Дніпропетровського району та селища Миколаївка Петриківського району в Кіровську територіальну громаду з адміністративним центром в смт. Кіровське.
При цьому Верховний Суд дійшов висновку: "У випадку, якщо порушуються права територіальних громад, то будь-який з членів таких громад має право оскаржити відповідну дію чи рішення суб`єкта владних повноважень у суді, оскільки порушення прав місцевого самоврядування неминуче призводить до порушення прав кожного жителя відповідного муніципального утворення".
50. Водночас на відміну від справи № 187/687/16-а (2-а/0187/7/16), у якій йшлося про порушення права територіальних громад, у справі, яка розглядається (№ 910/14124/22), позивач просить захистити право держави в особі Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління на розпорядження спірними земельними ділянками.
51. Позивач, заявляючи позов у цій справі (№ 910/14124/22), наголошує на тому, що ділянка належить до земель оборони і порушуються законні права та інтереси держави та військовослужбовців.
Фактично метою поданого позивачем позову в межах приватноправового спору, враховуючи обраний спосіб захисту і наведені фактичні обставини є саме повернення спірної земельної ділянки державі в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління так як належний землекористувач, на думку позивача, не буде в майбутньому, при можливому здійсненні містобудівної діяльності, порушувати чинні законодавчі приписи і враховуватиме інтереси місцевої громади.
52. Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що положення Закону України "Про громадські організації" не наділяють позивача повноваженнями захищати інтереси держави та подавати позови в інтересах державних органів та установ. Чинним законодавством не визначені правові підстави для звернення громадських організацій до господарського суду за захистом державних чи суспільних інтересів, пов`язаних з використанням земель оборони.
Доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують.
53. Повноваження на захист прав, свобод та інтересів інших осіб, а тим більше державних, встановлюються законами України.
54. Так, частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
55. У той же час, не здійснення чи не ефективне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, як зі сторони прокуратури, так і самих землекористувачів спірними ділянками, не надає право громадським організаціям наділяти себе повноваженнями щодо захисту інтересів держави та підміняти собою органи прокуратури та самих землекористувачів, які не здійснила всіх визначених законом дій спрямованих на реалізацію своїх прав щодо захисту власних цивільно-правових інтересів у спірних правовідносин.
56. Отже, Верховний Суд констатує, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.
Щодо оскарження ухвал Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 (протокольна) та від 18.09.2024
57. У касаційній скарзі позивач також наголошує на тому, що суд першої інстанції, з рішенням якого погодився Північний апеляційний господарський суд, неправомірно відмовив у залученні ОСОБА_1 третьою особою.
58. 30.05.2024 через відділ діловодства суду від ОСОБА_1 надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача, з підстав того, що заявник приймав участь у ряді схожих, тотожних з предметом цього позову судових справах, які були ініційовані, в тому числі, органами прокуратури в інтересах Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління до Київської міської ради, ТОВ "Будінпроект" та Центрального територіального управління капітального будівництва і залучення ОСОБА_1 у подібних справах відбувалося з метою належного захисту інтересів мешканців, що проживають у безпосередній близькості до незаконного об`єкта будівництва. У цій справі представництво та захист інтересів мешканців міста Києва здійснюється безпосередньо через Громадську організацію "Врятуймо Київ - зелене древнє місто-сад", однак це не нівелює тих обставин, що суб`єктивні права та інтереси ОСОБА_1 , як мешканця Києва, члена громадської організації та активіста за збереження довкілля міста Києва, є порушеними, внаслідок протиправних дій Київської міської ради, що свідчить про доцільність залучення заявника у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Крім того, ОСОБА_1 будучи інвалідом ІІ групи має пільги щодо сплати судового збору у судах будь-якої інстанції, відтак, оскільки позивач за своєю організаційно-правовою формою є неприбутковим підприємством, доцільним є залучення ОСОБА_1 до участі у справі з метою подальшого належного захисту порушених прав членів ГО у судах вищої інстанції.
59. У судовому засіданні 30.05.2024 суд першої інстанції на підставі частини 4, 5 статті 233 ГПК України постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, зокрема, про відмову в задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про залучення у справу в якості третьої особи та відкладення підготовчого засідання у справі до 04.06.2024.
60. Господарський суд міста Києва у судовому засіданні 04.06.2024 постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті, виходячи з того, що було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.
61. 11.07.2024 від Громадської організації "Врятуймо Київ - зелене древнє місто-сад" до суду першої інстанції надійшло клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження, у якій позивач з посиланням на практику Верховного Суду, на підставі статті 236 ГПК України просив суд повернутися на стадію підготовчого провадження з метою подачі ОСОБА_1 нової заяви про вступ у справу в якості третьої особи, з новим фактичним та юридичним обґрунтуванням.
62. За результатами розгляду зазначеного клопотання суд першої інстанції 11.07.2024 виніс ухвалу про відмову в задоволенні клопотання позивача про повернення на стадію підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання.
63. 16.09.2024 від Громадської організації "Врятуймо Київ - зелене древнє місто-сад" повторно надійшло клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження, у якій позивач просив суд, як виняток, повернутись на стадію підготовчого засідання, виконати вимоги частини 1 статті 177, пункту 15 частини 2 статті 182 ГПК України, а саме: остаточно визначити предмет спору; обставини справи, які підлягають встановленню; порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про залучення його до справи у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, з урахуванням додаткових аргументів, викладених ним у другій поданій до суду його заяві (залишеній судом без розгляду).
64. За результатами розгляду зазначеного клопотання суд першої інстанції 18.09.2024 виніс ухвалу про відмову в задоволенні клопотання позивача про повернення на стадію підготовчого провадження.
65. Верховний Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних ухвал Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 (протокольна) та від 18.09.2024, оскільки посилання скаржника на неправомірну відмову у залученні ОСОБА_1 третьою особою, як і неправомірну відмову у поверненні на стадію підготовчого провадження для дослідження доповнень заяви ОСОБА_1 про вступ його у справу в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача, свідчать про незгоду позивача із наданою оцінкою судом першої інстанції наявним в матеріалах справи доказам та обставинам справи, водночас такі дії суперечать межам розгляду справи судом касаційної інстанції, визначеним положеннями статті 300 ГПК України, а тому такі доводи та обґрунтування Верховним Судом не приймаються.
66. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.
67. Отже, відсутність повноважень у громадської організації щодо захисту інтересів держави, є підставою для відмови у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, про що правильно зазначили суди попередніх інстанцій, тому викладені у касаційній скарзі доводи, які стосуються суті спору, Верховний Суд до уваги не бере.
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
68. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
69. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
70. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
71. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.
Розподіл судових витрат
72. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Громадської організації "Врятуймо Київ - зелене древнє місто-сад" залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2024 (протокольну), ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2024, рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 у справі №  910/14124/22 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Ю. Я. Чумак

Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова

          Н. О. Багай