Справа № 127/25942/25
Провадження № 22-ц/801/2268/2025
Категорія: 69
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року	Справа № 127/25942/25	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Копаничук С.Г., Матківської М.В., 
       розглянувши у порядку письмового провадження справу №127/25942/25 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Малика Олександра Володимировича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року про повернення позовної заяви, яку постановила суддя Шаміна Ю.А. в Вінницького міського суді Вінницької області, повний текст складено 22 вересня 2025 року, 

в с т а н о в и в:

В серпні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до  ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху,оскільки не відповідала вимогам, встановленим ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв`язку з не усуненням недоліків викладених в ухвалі суду від 26 серпня 2025 року. 

Не погодившись із вказаною ухвалою суду представник  ОСОБА_1  – адвокат Малик О.В. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, необґрунтованою, постановлену з порушенням норм процесуального права. Повертаючи позовну заяву позивача, суд першої інстанції обмежив її право на доступ до правосуддя та належний судовий захист прав та інтересів. Просив ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року про повернення позовної заяви скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Враховуючи особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ, справа розглядається в апеляційній інстанції без повідомлення її учасників, оскільки відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали про повернення позовної заяви, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Судом встановлено, що у серпні 2025 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У позовній заяві було зазначено останнє відоме позивачу місце проживання відповідача ОСОБА_2  за адресою: АДРЕСА_1 . Наразі позивачу невідоме будь-яке інше місце проживання чи перебування відповідача.

Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За приписами частини дев`ятої статті 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Згідно абзацу 2 частини першої та дев`ятої статті 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно частини восьмої статті 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

21 серпня 2025 року Вінницьким міським судом Вінницької області отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру відповідно до якої за заданими параметрами –  ОСОБА_2 , за вказаними параметрами особу не знайдено.

Водночас, частиною десятою статті 187 ЦПК України передбачено, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Аналіз вказаних норм процесуального права дає підстави для висновку, що повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваній ухвалі підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання прийняття позовної заяви, оскільки вимагав для усунення недоліків від позивача інформацію, якою останній не володіє та яку не може встановити самостійно в будь-який інший спосіб.

Апеляційний суд зауважує, що застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень вже на стадії звернення особи до суду може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом, зокрема, з ініціативи суду.

Законодавець не покладає на суд обов`язок продовжити строк на усунення недоліків у разі часткового усунення недоліків поданої заяви. При цьому указані процесуальні правові приписи не позбавляють суд права у разі усунення недоліків не в повному обсязі постановити ухвалу, якою продовжити строк для усунення недоліків заяви.

Указане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 147/127/17 (провадження № 61-22215св19).

Установивши, що у заяві про усунення недоліків від 08 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Малик О.В. не у повному обсязі виконав вимоги ухвали суду від 26 серпня 2025 року про залишення заяви без руху, місцевий суд мав право продовжити строк на усунення недоліків заявником, указавши належний спосіб їх усунення.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України є підстави для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Малика Олександра Володимировича задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року про повернення позовної заяви скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2025 року.

Головуючий                          Сопрун В.В.

Судді                                  Копаничук С.Г.

                                                       Матківська М.В.