ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 500/4253/24 пров. № А/857/26813/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Носа С.П.;
суддів:                                                                      Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі № 500/4253/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя у І інстанції                                                            Мірінович У.А.,
час ухвалення рішення                                                    не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення                       18 вересня 2024 року,

                                                        В С Т А Н О В И В:          

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся у Тернопільський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача   Міністерство оборони України (далі – третя особа) в якому просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати всіх форм грошової забезпечення, додаткової винагороди та інших видів виплат під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , за період з червня 2023 року по лютий 2024 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату належного грошового забезпечення, додаткової винагороди та інших видів виплат під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з червня 2023 року по лютий 2024 року, передбаченого статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХП, виходячи з розміру 100% щомісячного грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців, що передує дню вимушеного перебування на лікуванні у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він має право на виплату належного грошового забезпечення, за період перебування на вимушеному лікуванні, у зв`язку із отриманою травмою, що призвело до захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття наказу про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття наказу про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 01.06.2023 по 14.02.2024.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, а саме: окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 грн, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та Законом України “Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану” від 28.06.2023 №3161-IX, за період з 01.06.2023 по 14.02.2024.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що з 02.06.2022 по 29.02.2024 року позивач перебував у списках особового складу військової частини НОМЕР_1 , як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації. З 02.06.2022 по 03.10.2022 позивач виконував обов`язки військової служби (у тому числі: з 05.07.2022 по 29.08.2022 та із 16.09.2022 по 03.10.2022 – брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. У вказаний період служби позивачу виплачувалось грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі: за періоди, які брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України – 100000 грн/міс.; за інші періоди  – 30000 грн/міс. З 04.10.2022 по 31.05.2023 позивач перебував у відпустках за станом здоров`я та на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, у вказаний період позивачу виплачувалось грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі 30000 грн/міс. З 01.06.2023 року – виплата грошового забезпечення позивачу була припинена оскільки позивач безперервно перебував на лікуванні в лікарняних закладах протягом чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (з 31.01.2023 по 31.05.2023). Виплата на підставі абзацу 7 пункту 1-1 Постанови № 168, а саме грошового забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження, а після перебування у розпорядженні понад два місяці - окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень не здійснювалась із огляду на те, що позивач  не отримував поранень (контузій, травм, каліцтв), а мав захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини. Вказує, що вказані виплати провадяться за період перебування у розпорядженні без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні, також і згідно із абзацом 23 пункту 116 Положення № 1153/2008: Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників). Проте позивач з дня свого зарахування у розпорядження (09.02.2023) безперервно перебував на лікуванні до 15.02.2024, тобто період його перебування у розпорядженні командира В/Ч НОМЕР_2 (без урахування лікування) – 0 днів. Враховуючи вищевикладене, вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 77 від 02.06.2022, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” та Указу Президента України “Про загальну мобілізацію” від 24.02.2022 №69/2022 на виконання мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 № 32/321/501/13т ОСОБА_1 02.06.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Згідно довідки  про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України № 242 від 30.03.2023 виданої військовою частиною НОМЕР_1 , сержант ОСОБА_1 , у період з 05.07.2022 по 29.08.2022 року та з 16.09.2022 по 03.10.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України АДРЕСА_1 (арк.справи 18).
З 04.10.2022 по 19.10.2022 під час проходження військової служби перебував на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я, а саме в/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , КНП “Тернопільська обласна клінічна лікарня” м. Тернопіль.
З 20.10.2022 по 15.11.2022  позивач перебував у відпустці за станом здоров`я в смт Скала-Подільська Чортківського району Тернопільської області.
З 16.11.2022 по 08.12.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, а саме КНП “Тернопільська обласна клінічна лікарня” м. Тернопіль.
З 09.12.2022 по 07.01.2023 позивач перебував у відпустці за станом здоров`я в смт Скала-Подільська Чортківського району Тернопільської області.
З 08.01.2023 по 23.01.2023 позивач проходив огляд у військово-лікарській комісії у в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_2 .
З 24.01.2023 по 25.01.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, а саме ОКНП “Чернівецька обласна психіатрична лікарня” м. Чернівці.
З 26.01.2023 по 29.01.2023 позивач виконував обов`язки військової служби у пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 .
З 30.01.2023 по 28.03.2023 позивач  перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я ОКНП “Чернівецька обласна психіатрична лікарня” м. Чернівці.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2023 № 40, позивача увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 на підставі підпункту 15 пункту 116 Положення № 1153/2008: “якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення” (арк.справи 15). Визначено, що на час перебування у розпорядженні командира В/Ч НОМЕР_2 позивача залишено на всіх видах забезпечення та у списках особового складу В/Ч НОМЕР_1 . 
Як вбачається з довідки ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 11.04.2023 №1129, позивача  на підставі статті 17б графи II Розкладу хвороб, графи 7 ТДВ – Б визнано обмежено придатним до військової служби; непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Постановою ВЛК був встановлений діагноз: “Посттравматичний стресовий розлад, помірно виражений, з емоційно-вольовою нестійкістю, стійкою інсомнією та настановчою поведінкою. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини” (арк.справи 21).
З 13.04.2023 по 14.02.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, а саме ОКНП “Чернівецька обласна психіатрична лікарня” м. Чернівці, що підтверджується довідками № 3223 від 27.04.2023, № 3586 від 10.05.2023, № 4198 від 30.05.2023.
Під час його перебування на лікуванні позаштатною ВЛК ОКНП “Чернівецька обласна психіатрична лікарня” було видане свідоцтво про хворобу №274/94 від 07.11.2023, затверджене 16-ою регіональною ВЛК 05.02.2024, згідно із яким сержанта ОСОБА_1 на підставі статті 17а графи ІІ Розладу хвороб  визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Постановою ВЛК був встановлений наступний діагноз: “Посттравматичний стресовий розлад зі стійкими різко вираженими хворобливими проявами у вигляді тривожно-депресивної симптоматики та стійкої інсомнії. Хронічний безкам`яний холецистит, без порушення функції. Хронічний гастродуоденіт, нестійка ремісія без порушення вгодованості. Хронічний панкреатит, фаза ремісії без порушення функції підшлункової залози. Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини” (арк.справи 19).
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.02.2024 позивача визнано таким, що прибув з комунального некомерційоного підприємства “Чернівецька обласна психіатрична лікарня” та приступив до виконання службових обов`язків, у пункті постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 для подальшого проходження служби (арк.справи 16).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.02.2024 №60 ОСОБА_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 по особовому складу від “27 лютого 2024 року №19-РС звільнено з військової служби у відставку відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - за станом здоров`я. Виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що під час перебування на лікуванні, позивач 10.10.2023 звертався до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про отримання виплати щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, яка передбачена дорученням Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з “у зв`язку з безперервним перебуванням на лікуванні, реабілітації та відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль)”.
Військовою частиною   НОМЕР_1 рапорт не був задоволений з огляду на те, що діагноз позивача не підпадає під підстави визначені абз. 7 п. 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з. Відсутні медичні документи, які свідчили б, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач отримував пов`язані із захистом Батьківщини травми, захворювання нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інші захворювання органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують 1 проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопрогезування, трансплантації органів (арк.справи 28).
Представником позивача 27.10.2023, 13.03.2024 та 03.04.2024 подавались адвокатські запити Військової частини НОМЕР_1 про надання інформації, зокрема щодо розміру виплати грошового забезпечення позивачу (арк.справи 30-33).
Листом військової частини НОМЕР_1 №1495/940нт, повідомлено позивача про те, що наказом №93агд від 13.04.2024 призначено службове розслідування. Результати службового розслідування, оформлено актом за вих. №52 від 09.05.2024.
Згідно акту службового розслідування за вих. №52 від 09.05.2024, позивач з 02.06.2022 по 31.05.2023 отримував грошове забезпечення в повному обсязі, а саме: 
з 02.06.2022 по 03.10.2022 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 100000 грн та 30000 грн; 
з 04.10.2022 по 19.10.2022 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн; 
з 20.10.2022 по 15.11.2022 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн; 
з 16.11.2022 по 08.12.2022 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн; 
з 09.12.2022 по 07.01.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн; 
з 08.01.2023 по 25.01.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн; 
з 26.01.2023 по 29.01.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн; 
з 30.01.2023 по 01.02.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, а також додаткову винагороду згідно Постанови №168 у розмірі 30000 грн; 
з 02.02.2023 по 28.03.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, позбавлений виплати додаткової винагороди відповідно до розділу XXXIV Порядку № 260; перебував на стаціонарному лікуванні. 
з 29.03.2023 по 12.04.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, позбавлений виплати додаткової винагороди відповідно до розділу XXXIV Порядку № 260; 
з 13.04.2023 по 31.05.2023 - отримував грошове забезпечення у повному обсязі, позбавлений виплати додаткової винагороди відповідно до розділу XXXIV Порядку № 260.
З 01.06.2023 виплата позивачу грошового забезпечення була припинена на підставі норм абзацу першого частини 11 статті 10-1 Закону України від 20.02.1991 року № 2011-XII: “Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні)”, абзацу другого пункту 9 розділу І Порядку № 260: “Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні)”. 
Як зазначає відповідач, виплата на підставі абзацу 7 п. 1-1 Постанови № 168, а саме грошового забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження, а після перебування у розпорядженні понад два місяці - окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень) - не здійснювалась із огляду на те, що сержант ОСОБА_1 не отримував поранень (контузій, травм, каліцтв), а мав інше захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.
Позивач вважаючи що відповідачем протиправно не виплачувалось грошове забезпечення за період з червня 2023 року по лютий 2024 року, звернувся до суду із відповідним позовом.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Спірні правовідносини врегульовано, зокрема Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) та Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) (в редакціях чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Відповідно до статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно статті 2 Закону № 2011-XII ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (частина перша      статті 9 Закону №2011-XII).
Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений     наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (надалі Порядок МОУ № 260).
Розділом XXVIII вказаного Порядку МОУ №260 регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад.
Згідно абзацу першого пункту 1 розділу XXVIII Порядку МОУ № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Відповідно до пункту 5 розділу XXVIII Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Військовослужбовцю Збройних Сил України, який перебуває у розпорядженні понад два місяці, виплачується грошове забезпечення в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168 (далі Постанова КМУ №168), пунктом 1 якої встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168”, яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, доповнено Постанову КМУ № 168, зокрема, абзацом сьомим пункту 1-1 в такій редакції:
“Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, після перебування у розпорядженні понад два місяці (за які вони втратили право на отримання грошового забезпечення в повному обсязі за останніми займаними посадами) і до закінчення перебування у розпорядженні щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень”.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2023 № 1001 “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168”, яка відповідно до пункту 2 набирає чинності з дня опублікування та застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року, абзац сьомий пункту 1-1 Постанови КМУ №168 викладено в наступній редакції:
“Військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень”.
Абзацом 5 пункту 2 розділу ІІ Закону України “Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану” від 28.06.2023 №3161-IX (далі - Закон № 3161-ІХ), установлено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року № 2102-IX військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 розділу ІІ Закону № 3161-ІХ передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім підпункту 1 пункту 1, підпунктів 2 і 3 пункту 3, підпункту 1 пункту 5 розділу I     цього Закону     та пунктів 2 і 3 цього розділу, які набирають чинності через 30 днів з дня опублікування цього     Закону, та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з першого числа місяця, в якому опублікований цей Закон. Закон № 3161-ІХ  опубліковано 30.06.2023.
Абзац 5 пункту 2 розділу ІІ     Закону № 3161-ІХ     набрав чинності 31.07.2023.
Таким чином, грошове забезпечення військовослужбовця, який у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, визнаний військово-лікарською комісією обмежено придатним або непридатним до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та перебуває у розпорядженні відповідних командирів понад два місяці, грошове забезпечення виплачується:
до 31.05.2023 в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;
з 01.06.2023 по 30.07.2023 відповідно до положень Постанови КМУ № 168 у розмірі окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень;
з 31.07.2023 (день набрання чинності абзацу 5 пункту 2 розділу ІІ     Закону № 3161-ІХ) у розмірі окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених приписів чинного законодавства слідує, що з 01.06.2023 військовослужбовцям, які отримали поранення та зараховані у розпорядження командира протягом двох місяців з дня зарахування виплачується грошове забезпечення, а у разі перебування у розпорядженні понад два місяці, щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 грн за таких умов, а саме: 1) у зв`язку з пораненням, пов`язаних із захистом Батьківщини; 2) визнання ВЛК такого військовослужбовця обмежено придатним або непридатним до військової служби; 3) зарахування його у розпорядження відповідного командира та після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні.
У зв`язку із тривалим лікування, 09.02.2023 позивача увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 . Згідно із довідкою ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 11.04.2023 №1129, позивача  на підставі статті 17б графи II Розкладу хвороб, графи 7 ТДВ – Б визнано обмежено придатним до військової служби; непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Постановою ВЛК був встановлений наступний діагноз: “Посттравматичний стресовий розлад, помірно виражений, з емоційно-вольовою нестійкістю, стійкою інсомнією та настановчою поведінкою. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини”. (арк.справи 21)
Відтак, довідкою військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_4 від 11.04.2023 №1129, позивачу проведено медичний огляд та на підставі статті 17б графи II Розкладу хвороб, графи 7 ТДВ – Б визнано обмежено придатним до військової служби; непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах, у зв`язку з наявністю захворювання, яке пов`язане із захистом Батьківщини.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, що у період з 09.02.2023 по 14.02.2024 позивач перебував у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 понад два місяці.
Таким чином, аналізуючи наведені встановлені вище судом обставини та приписи чинного законодавства України у їх сукупності, з урахуванням того, що вище дослідженими доказами підтверджені факти отримання позивачем захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, визнанням його ВЛК обмежено придатним до військової служби, перебування у розпорядженні командира понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні, яке мало місце у період з 09.02.2023 по 14.02.2024, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання грошового забезпечення, а саме: окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 грн, передбаченої Постановою КМУ №168 та Законом №3161-ІХ за період з 01.06.2023 по 14.02.2024.
Стосовно нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд зазначає наступне.
Пунктом 5 Постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1 розділу ХХІV Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Згідно пункту 7 розділу ХХІV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Згідно пункту 9 розділу XXIV Порядку № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Тому, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).
Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не визначено порядку та розміру виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, при цьому, згідно частини четвертої статті 9 вказаного закону, Міністру оборони України     надано повноваження щодо визначення порядку виплати грошового забезпечення, в тому числі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Постановою № 704 та Порядком № 260 встановлено лише граничний розмір виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який повинен не перевищувати місячного грошового забезпечення; право керівників державних органів надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань обмежене розміром асигнувань, що виділяються на утримання таких державних органів.
Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" делеговано Міністру оборони України повноваження щодо визначення порядку виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які обмежені лише граничним розміром такої виплати та розміром виділених асигнувань на утримання військовослужбовців.
Позивач 10.10.2023 звертався до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про отримання виплати щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. 
За результатами розгляду рапорту від 10.10.2023 Військовою частиною   НОМЕР_1 14.10.2023 було відмовлено у його задоволенні та залишено без реалізації, з огляду на те, що діагноз позивача під не підпадає під підстави визначені абзацом 7 пункту 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з, оскільки відсутні медичні документи, які свідчили б, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач отримував пов`язані із захистом Батьківщини травми, захворювання нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інші захворювання органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують 1 проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопрогезування, трансплантації органів (арк.справи 28).
01.02.2023 року Міністром оборони України прийнято окреме доручення №2683/з, відповідно до пункту 6 якого матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:
- смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;
- поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;
- у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
- порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);
- захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;
- сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.
Інші підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розміри будуть доведені окремим рішенням Міністра оборони України.
Станом на 10.10.2023 підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розмір були визначені лише окремим дорученням Міністра оборони України від 01.02.2023 року №2683/з. Вказаним дорученням передбачено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення виключно за наявності підстав, передбачених у пункті 6 вказаного Доручення.
Апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься довідка ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 11.04.2023 №1129, згідно з якою  позивача  на підставі статті 17б графи II Розкладу хвороб, графи 7 ТДВ – Б визнано обмежено придатним до військової служби; непридатним до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Постановою ВЛК був встановлений діагноз: “Посттравматичний стресовий розлад, помірно виражений, з емоційно-вольовою нестійкістю, стійкою інсомнією та настановчою поведінкою. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Позивач перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, яка пов`язані із захистом Батьківщини, позивач має право на надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік.
Позиція відповідача з наведеного питання не відповідає фактичним обставинам справи.
Тому, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі.
Нарахуванню і безпосередній виплаті позивачу Військовою частиною НОМЕР_1 грошового забезпечення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань передує прийняття відповідного наказу в порядку передбаченому пунктом 1-2 Постанови КМУ №168.
Відтак, суд першої інстанції правильно визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не прийняття наказів про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та про виплату грошового забезпечення за період з 01.06.2023 по 14.02.2024 та зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік та про виплату грошового забезпечення, а саме: окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та додаткової винагороди у розмірі 20100 грн, за період з 01.06.2023 по 14.02.2024.
Стосовно строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно частини 3 статті 122 КАС України, при цьому, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Верховним Судом у постановах від 27.04.2023 у справі № 300/4201/22 та від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22 викладено правовий висновок, відповідно до якого положення     статті 122 КАС України     не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Згідно частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із     Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: “Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)”.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що представник позивача 27.10.2023, 13.03.2024 та 03.04.2024 звертався із адвокатськими запитами до  Військової частини НОМЕР_1 про надання інформації, зокрема щодо розміру виплати грошового забезпечення позивачу.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2024 №1495/940нт відповідач повідомив про результати розгляду адвокатського запиту та  надав акт службового розслідування, у якому вказаний розрахунок нарахованого грошового забезпечення позивачу. Відтак, тримісячний строк звернення до суду слід рахувати з 09.05.2024. Звернувшись 09.07.2024 із позовною заявою до суду, позивач строк звернення до суду не пропустив, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем строк звернення до суду не пропущено.
Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі № 500/4253/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук