ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 жовтня 2025 року 	 	справа № 160/21950/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання: Тарантюк А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року                                                  у справі № 160/21950/24 (суддя Коренев А.О.) за позовом Приватного акціонерного товариства  «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, третя особа Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод»                     (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (далі - відповідач) від 25.07.2024 № 743/32-00-07-05-19 на загальну суму 28  456 667,08 грн..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що є безпідставними висновки контролюючого органу про те, що позивач повинен сплатити у 2018, 2019 роках податок на землю з урахуванням нормативної грошової оцінки землі, яка розрахована з оновленим коефіцієнтом з 01.03.2018 по 16.07.2018 - 2, з 17.07.2018 по 31.12.2019 – 3, без затвердження нової нормативно грошової оцінки після 01.03.2018.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025р. у задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено.
Із рішенням суду першої інстанції не погодився позивач, ним була подана  апеляційна скарга. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну оцінку доказів, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі. 
Доводи скаржника зводяться до того, що Закон № 2245 є таким, що порушує принцип ясності і передбачуваності, він не є тим законом, яким внесені зміни до Податкового кодексу України, і не є застосовним як такий, що прямо суперечить Податковому кодексу України як спеціальному закону, що регулює спірні правовідносини (пункт 5.2 статті 5 Податкового кодексу України). ПрАТ «ДТРЗ» не мало правових підстав для сплати податку на землю, зокрема, у 2018 році із розрахунку 2,3% від розміру нормативної грошової оцінки. Позивач звертає увагу, що з 2016 по 2020 роки діяла нормативно грошова оцінка, зміни до якої, зокрема, в частині коефіцієнтів, Дніпровською міською радою не вносилися. Отже, будь-який новий коефіцієнт міг бути застосований виключно після затвердження Дніпровською міською радою нової грошової оцінки, до розрахунку якої увійшов би такий оновлений коефіцієнт. Застосування нового коефіцієнту без прийняття нової нормативної грошової оцінки є порушенням загально прийнятого принципу права, визначеного ст. 58 Конституції України.
Позивач вважає, що до земельних ділянок у межах м. Дніпро, код яких був відсутній у Державному земельному кадастрі, до 2021 року не підлягав застосуванню новий коефіцієнт, визначений, зокрема, згідно Наказу № 162.
Отримавши витяги по земельній ділянці за 2018, 2019 роки, ПрАТ «ДТРЗ» не мало правових підстав на сплату податку на землю із розрахунку нормативної грошової оцінки, до формули якої увійшов коефіцієнт 2 та 3, оскільки Порядок № 489 було прийнято вже після затвердження нормативної грошової оцінки земель міста у 2015 році.
Позивач стверджує, що на нього як добросовісного платника податку не може бути покладено тягар зі сплати завищеного розміру земельного податку, розрахованого з використанням коефіцієнтів, які не містяться в затвердженій міською радою нормативній грошовій оцінці землі.
У додаткових поясненнях представник позивача посилався на практику Верховного Суду, яка, на думку позивача, мала бути застосована судом першої інстанції при вирішенні спірних відносин.
Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві зазначає, що погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає рішення у справі законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги позивача безпідставними. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу позивача - без задоволення.
У відзиві зазначає, що контролюючим органом правомірно винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 25.07.2024 № 743/32-00-07-05-19 на загальну суму 28 456 667, 08 грн (за платежем земельний податок з юридичних осіб – 18 971 111, 33 грн; штрафні санкції – 9 485 555, 75 грн). Вина позивача полягає у недостовірності визначення та неправильності формування показників податкової звітності. В порушення вимог п.289.1 ст. 289 ПК України позивач при розрахунку суми земельного податку за 2018 -2019 роки замість нормативно грошової оцінки земельних ділянок, отриманої від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (Держгеокадастр), використовував інші дані. 
Додатково суду відповідачем були подані письмові пояснення також з посиланням на актуальну практику Верховного Суду та на спростування доводів позивача, що судом не вірно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та відповідні правові                 висновки ВС.    
Третьою особою на стороні відповідача – Дніпровською міською радою також був поданий письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві просить оскаржене позивачем рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відзиві звертає увагу суду на те, що з 01.01.2017 року процедура проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів визначена Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року № 489 (далі - Порядок). Пунктом 5 розділу ІІ Порядку визначено, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі КВЦПЗ 2010 року. Відповідно до примітки 2 до Додатку 1 Порядку у разі, якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0. 17.07.2018 року набрав чинності наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 року №162, яким внесено зміни до додатка 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, а саме: цифри “ 2,0” замінено цифрами “ 3,0”. Таким чином, з 01.01.2017 року визначення Кф знаходиться у прямій залежності від коду КВЦПЗ 2010 року, відомості про який містяться у Державному земельному кадастрі. У разі відсутності таких відомостей при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки має застосовуватись Кф “ 2,0”, а з 17.07.2018 року - “ 3,0”.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та обґрунтування вимог апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Представники відповідача та третьої особи заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги позивача, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши представників сторін, третьої особи, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.
З матеріалів справи встановлено, що в період з 19.06.2024 по 20.06.2024 на підставі наказу Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків від 08.05.2024 № 110-п було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод»  (далі ПрАТ “ДТРЗ”) з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати земельного податку з юридичних осіб за користування земельною ділянкою кадастровий номер 1210100000:06:111:0007 за період діяльності з 01.03.2018 по 31.12.2019.
За результатами перевірки складено акт від 27.06.2024 № 634/32-00-07-05-14/00659101, за висновками якого встановлено порушення ПрАТ “ДТРЗ” абз. 1 п. 284.1 ст. 284, п. 289.1 ст. 289 ПКУ, у результаті чого занижено суму земельного податку з юридичних осіб                                                      на 18 971 111, 33 гривень.
ПрАТ “ДТРЗ” не погодившись із висновками перевірки, надало свої заперечення від 11.07.2024 року.
Листом від 24.07.2024 № 3399/6/32-00-07-05-04 Східне міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків повідомило позивача  за результатами розгляду заперечень ПрАТ “ДТРЗ” про їх неприйняття.
На підставі акту перевірки, з урахуванням відповіді на Заперечення підприємства від 24.07.2024 № 3399/6/32-00-07-05-04, Східним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.07.2024 № 743/32-00-07-05-19 за платежем земельний податок з юридичних осiб (18010500) на загальну суму 28 456 667, 08 грн, в тому числі основний платіж - 18 971 111, 33 грн, штрафні санкції - 9 485 555,75 грн. 
Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення від 25.07.2024 №743/32-00-07-05-19 протиправним, звернувся до суду з позовом про його скасування.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, прийшов до висновків, що відповідач правомірно при нарахуванні земельного податку ПрАТ “ДТРЗ” за користування земельною ділянкою у період з 01.03.2018 року по 31.12.2019 року застосував ставку земельного податку із розрахунку 2,3% від розміру нормативної грошової оцінки та коефіцієнт (Кф) у розмірі 2 станом на 10.07.2018, та у розмірі 3 станом на 01.01.2019 та 17.04.2019. Суд вказав, що оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем у межах повноважень та у відповідності до вимог податкового законодавства, що виключає підстави для визнання його протиправним та скасування.
Судом апеляційної інстанції перевіряється правильність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, і колегія суддів погоджується з висновками суду, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. 
За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України   платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Згідно підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (пункт 271.1 статті 271 ПК України).
Пунктом 286.1 статті 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування   земельного податку   є дані   державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
За приписами пункту 284.1 статті 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Отже, використання землі в Україні є платним та нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки) на підставі даних державного земельного кадастру та відповідно до інформації, отриманої від центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва.
Судом встановлено, що позивач є постійним землекористувачем земельної ділянки площею 14,9410га, яка розташована за адресою: Дніпропетровська області”. м. Дніпро, вул. Краснозаводська, 7, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:06:111:0007 (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 044447). Цільове призначення (використання) земельної ділянки - фактичне розміщення виробничих будівель та споруд.
Згідно рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 № 13/27 “Про ставки земельного податку, розмір орендної  плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста” та від 21.02.2018 року № 8/30 “Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 “Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста” позивачу у період з 01.03.2018 по 31.12.2018 року було встановлено ставку земельного податку у розмірі  2,3%. 
Згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України   сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Відповідно до підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 ПК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення   місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.    
Пунктом 12.5 статті 12 ПК України визначено, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Згідно з підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Водночас, пунктом 3 Розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 2245-VIII встановлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту   4.1.9   пункту   4.1   та пункту   4.5   статті   4, підпункту   12.3.4   пункту   12.3, підпункту   12.4.3   пункту   12.4   та пункту 12.5 статті ПК України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Верховним Судом у постанові від 19.09.2022 у справі № 804/2474/18 було сформовано висновки, за якими з аналізу норм Закону №2245-VIII   вбачається, що у 2018 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, про встановлення місцевих податків і зборів, зокрема і в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту   4.5 статті 4, підпункту   12.3.4   пункту   12.3, підпункту   12.4.3   пункту   12.4   та пункту   12.5 статті 12 Податкового кодексу України. Вказаний Закон №2245-VIII спрямований на захист суспільних (публічних) інтересів та з урахуванням ситуації, яка виникла в Україні у той період часу та особливостей правової природи податкових правовідносин, мав на меті усунути об`єктивні (технічні) недоліки законодавчого регулювання конкретного аспекту оподаткування.
Аналогічний за змістом підхід був викладений і у постанові від 11 червня 2024 року Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 160/8448/18.
Рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року №13/27 “Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста” та від 21.02.2018 року №8/30 “Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 “Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста” позивачем у судовому порядку не оскаржувались, є діючими та не скасовані.
Отже, відповідач правомірно застосував ставку у розмірі 2,3% для нарахування Приватному акціонерному товариству "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" сум земельного податку за 2018, 2019 рік.
Щодо правомірності застосування для нарахування податку на землю у 2018,2019 роках  із розрахунку нормативної грошової оцінки коефіцієнтів 2 та 3 відповідно до Порядку № 489 від 25.11.2016, після затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська у 2015 році.
Відповідно до пунктів 286.1, 286.2 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Пунктом 289.1. статті 289 ПК України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Дніпровською міською радою рішенням від 15.07.2015 № 4/65 було затверджено нормативну грошову оцінку земель м. Дніпропетровська.
Частиною 1 статті 15 Закону України від 07.07.2011 року “Про Державний земельний кадастр” (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної  ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України “Про Державний земельний кадастр” зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України “Про Державний земельний кадастр” відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.
Пункт 4 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про Державний земельний кадастр” передбачає, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.
Водночас, 15.02.2011 року набрав чинності Наказ Державного комітету України із  земельних ресурсів від 23.07.2010 року №548, яким затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ 2010 року). Відповідно, з цього часу при веденні Державного земельного кадастру та державного реєстру земель, а також при функціонуванні автоматизованої системи державного земельного кадастру обов`язковою до використання була саме ця Класифікація.
З 01.01.2017 року процедура проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів визначена Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 року №489 (далі - Порядок).
Пунктом 5 розділу ІІ Порядку визначено, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі КВЦПЗ 2010 року.
Відповідно до примітки 2 до Додатку 1 Порядку у разі, якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0.
17.07.2018 року набрав чинності наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 року №162, яким внесено зміни до додатка 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, а саме: цифри “ 2,0” замінено цифрами “ 3,0”.
Інформація стосовно коду цільового призначення земельної ділянки не внесена до відомостей Державного земельного кадастру.

Отже, при відсутності коду Класифікації видів цільового призначення земель для земельних ділянок правомірним є застосування Кф, визначеного Порядком №489                               (з урахуванням внесених змін).
Цей вартісний показник об`єктивно існує та може бути обрахований безвідносно до додержання форми витягу, чи його відкликання. 
Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що він не мав обов`язку сплачувати податок на землю із розрахунку нормативної грошової оцінки, до формули якої увійшов коефіцієнт 2 та 3, оскільки Порядок № 489 було прийнято вже після затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська.
В спірному випадку відповідач правомірно при нарахуванні земельного податку ПрАТ “ДТРЗ”  за користування земельною ділянкою  у період з 01.03.2018 року по 31.12.2019 року застосував ставку земельного податку  із розрахунку 2,3% від розміру нормативної грошової оцінки та коефіцієнт (Кф) у розмірі 2 станом на 10.07.2018, та у розмірі 3 станом на 01.01.2019 та 17.04.2019.
Відповідно, податкове повідомлення-рішення від 25.07.2024 № 743/32-00-07-05-19, що оскаржує позивач, є правомірним, законним і підстави для його скасування відсутні.
Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо того, що судом першої інстанції прийнято рішення з урахуванням практики Верховного Суду, яка не в повній мірі відповідає спору, що виник між сторонами у даній справі, позивач вважає правозастосовними саме висновки Верховного Суду у постанові від 26.03.2025 року у справі №160/4162/19. Так, у даній справі, Верховний Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, прийшов до висновку, що суди попередніх інстанцій не в повній мірі з`ясували обставини, які мали значення для правильного вирішення спору, зокрема, на підставі якої нормативної грошової оцінки земельної ділянки був здійснений розрахунок податкових зобов`язань за період, що перевірявся, з урахуванням того, що витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, на який посилався позивач, був створений 08.04.2013 року, а спір стосувався періоду 2017-2018 років. Тобто, Верховним Судом не формувалися правові висновки, які б могли бути правозастосовні у справі, що розглядалася судом першої інстанції. Натомість суд, вирішуючи спір, послався на практику Верховного Суду, яка була актуальна станом на час прийняття судом рішення.
Щодо доводів позивача про необгрунтованість застосування контролюючим органом повторності при обрахунку санкцій у спірному податковому повідомленні-рішенні. Як зазначив у письмових поясненнях відповідач, до позивача вже застосовувались відповідні санкції за порушення в тому числі і вимог податкового законодавства щодо сплати земельного податку, питання правомірності застосування таких санкцій вирішувалось у справі №160/2552/21 і рішення судами прийняті не на користь позивача.   
Довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. В спірному випадку відповідачем доведено правомірність свого рішення.
В межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 160/21950/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 23.10.2025 року.
Повний текст постанови виготовлено 29.10.2025 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак