ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2025 року                                     м. Дніпро                         Справа №  904/3886/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)
судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.
секретар судового засідання: Солодова І.М.
за участю представників сторін:
від позивача: Тарарук Л.Р. (поза межами суду) – адвокат;
від відповідача: Подольський В.О. (поза межами суду) – адвокат;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 (повне рішення складено 20.03.2023, суддя Юзіков С.Г.) у справі №904/3886/22
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Львів 
до Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО", м. Дніпро 
про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" про стягнення 1 996 308,36 грн. плати за користування вагонами, 380 255,64 грн. збору за зберігання вантажу, 103 980,24 грн. плати за накопичення та 37 208,16 грн. судового збору.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 у даній справі позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 1 996 308,36 грн. - плати за користування вагонами, 380 255, 64 грн. - збору за зберігання вантажу, 103 980,24 грн. - плати за накопичення, 37 208,16 грн. - судового збору.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивач довів наявність підстав для нарахування відповідачу плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу та плати за накопичення вагонів за спірний період. В свою чергу, відповідач не довів наявність визначених чинним законодавством обставин, які звільняють його від сплати спірних платежів.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги.
Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне підприємство "АТЛАНТА-АГРО" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 у справі №904/3886/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі; стягнути з позивача на користь відповідача суму судового збору у розмірі 55  812,24 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 40  000 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
-          всупереч ст. 13 ЗУ «Про залізничний транспорт» та ст. 29 Статуту залізниць України, матеріали справи не містять узгодження з Міністерством інфраструктури України щодо тимчасових обмежень щодо перевезень, яким заборонено навантаження на станції Чорноморськ – Порт- Е.; 
-          АТ "Укрзалізниця" не є суб`єктом владних повноважень, дії АТ "Укрзалізниця" стосуються питань організації та планування господарської діяльності з перевезення вантажів, у межах якої позивач не наділений самостійно встановлювати обмеження щодо перевезень, а рішення АТ "Укрзалізниця", які запроваджують обмеження перевезень у власній господарській діяльності, не є нормативно-правовими актами чи актами індивідуальної дії, тобто, не можуть встановлювати права та обов`язки для відповідача; 
-          АТ "Українська залізниця" було одноособово введено тимчасове обмеження перевезень згідно з розпорядженням №ЦЦО/99 від 24.02.2022, що перекладає таким чином на замовника (відповідача) відповідальність для нарахуванням плати за користування вагонами та зберігання вантажу в період, коли послуги щодо перевезення вантажів не могли бути надані;
-          посилання позивача на війну в Україні як загальновідомий факт, не може бути підставою для запровадження в одноособовому порядку тимчасових обмежень перевезень, у тому числі заборону перевезень, встановлених розпорядженням №ЦЦО/99 від 24.02.2022 року та не знаходить таке відображення у нормах чинного законодавства;
-          оскільки перевезення вантажів до станції Черноморськ-Порт-Е регіональної філії "Одеська залізниця" були обмежені (заборонені) згідно з розпорядженням АТ "Укрзалізниця" №ЦЦО/99 від 24.02.2022, відповідач не може нести будь-яких негативних наслідків у зв`язку з такою забороною перевезень, в тому числі оплачувати послуги, надання яких було тимчасово обмежене АТ "Укрзалізниця" за відсутності у нього відповідних повноважень;
-           Правилами користування вагонами і контейнерами передбачено, що плата за користування вагонами і контейнерами не підлягає нарахуванню у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення, настання якої залежало від залізниці; апелянт вважає, що саме позивач є відповідальним за затримку в наданні послуг щодо перевезення вантажів;
-          відповідач вчасно не отримував повідомлення про запровадження конвенційної заборони №ЦЦО/99 на станції Чорноморськ-Порт-Е, таким чином він не мав змоги виконати вимогу АТ "Українська залізниця", а саме: відповідно до п.31 Правил приймання вантажів до перевезення, відправник протягом 12 годин повинен припинити або обмежити до встановлених залізницею розмірів відвантаження продукції.
07.09.2023 від відповідача до ЦАГС надійшло клопотання про долучення доказів у справі №904/3886/22, яким просить: поновити процесуальні строки на подання доказів у справі №904/3886/22; долучити до матеріалів справи №904/3886/22 та врахувати при вирішенні справи копію Сертифіката Дніпропетровської ТПП №1200-23-3661 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
02.08.2023 від позивача до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу відповідача – без задоволення.
Відзив обґрунтований наступним:
-          наявність об`єктивних підстав для введення заборони є загальновідомим фактом - введення обмежень на перевезення було зумовлено військовою агресією Російської Федерації проти України та запровадженням Указом Президента України "Про введення воєнного стану в України" від 24.02.2022 року №64/22 на всій території України воєнного стану, починаючи з 05:30 год. 24.02.2022 року, і як наслідок, морською блокадою, внаслідок чого відправлення вантажу на станцію Черноморськ-Порт-Е стало неможливим;
-          введені залізницею обмеження перевезень на певні напрямки були вимушеною необхідністю і стались з причин, не залежних від залізниці;
-          плата за користування вагонами та збір за зберігання не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов`язанні, тому безпідставними є посилання відповідача на ст. 921 Цивільного кодексу України;
-          відповідач був належним чином повідомлений про запровадження залізницею конвенційної заборони №ЦЦО/99;
-          у «Переліку виняткових умов, які є підставою для звільнення замовників послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів, від обов`язку вносити плату за користування вантажними вагонами і контейнерами та зборів/плат AT «Укрзалізниця» під час дії воєнного стану в Україні», затвердженому рішенням правління від 02.04.2022 (протокол №Ц-54/42 Ком.т.), про який йдеться в апеляційній скарзі, зазначено, що до часу користування вагоном не включається час затримки вагону (контейнеру), що виник у випадку введення перевізником тимчасових обмежень щодо станції призначення після прийняття вантажу до перевезення. Проте, АТ «Укрзалізниця» наголошує, що вагони заявлені до перевезення і виставлені на місця загального користування станції Тернопіль для формування маршруту залізницею до перевезення прийняті не були і простоювали на станції Тернопіль та на під`їзній колії ТОВ «Західний контейнерний термінал» до їх відправлення 18.03.2022 за призначенням на Польську залізницю за новим замовленням. Відтак, підстав для звільнення Вантажовідправника від плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу згідно Переліку виняткових умов у залізниці не було.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2023 для розгляду даної справи визначена колегія суддів у наступному складі: головуючий (доповідач) суддя Верхогляд Т.А., судді: Чередко А.Є., Парусніков Ю.Б.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 у справі №904/3886/22.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2023 у справі №904/3886/22 апеляційну скаргу Підприємства задоволено, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 у справі №904/3886/22 скасовано, в задоволенні позову відмовлено та стягнуто з Філії на користь Підприємства судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 55 812,24 грн.
03.10.2023 року від апелянта надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №904/3886/22, в якій представник відповідача просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу за супровід справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 40 000,00 грн.
Додатковою постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2023 у справі №904/3886/22 заяву Підприємства про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правову (професійну правничу) допомогу у справі №904/3886/22 задоволено частково та стягнуто з Філії на користь Підприємства витрати на правову (професійну правничу) допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000 грн.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.04.2024 у даній справі касаційну скаргу акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі регіональної філії “Львівська залізниця” акціонерного товариства “Українська залізниця” задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2023 та додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2023 у справі №904/3886/22 скасовано. Справу №904/3886/22 передано на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.
У вказаній постанові Верховного Суду зазначено, що без дослідження та оцінки судом апеляційної інстанції залишилось розпорядження Залізниці від 05.04.2022 №ЦМ-13/693 у контексті розповсюдження/нерозповсюдження його дії на спірні правовідносини, та означене у пункті 8.18 цієї постанови, зокрема, щодо вини Залізниці у період затримки з 22.02.2022 до 18.03.2022, ураховуючи те, що конвенційна заборона №ЦЦО/99 датована 24.02.2022, подача порожніх вагонів запланована відповідачем на 21.02.2022, відповідно до електронної заявки, а лист-клопотання про забирання вагонів подано Підприємством 23.02.2022, та умов публічного договору. Викладені доводи касаційної скарги частково знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Оскільки постанова Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2023 підлягає скасуванню, а справа №904/3886/22 – передачі на новий розгляд, то додаткова постанова суду апеляційної інстанції від 18.10.2023 як похідне судове рішення від первісного судового акта також підлягає скасуванню.
Верховний Суд зауважив, що під час нового розгляду суду слід звернути увагу на викладене у розділі 8 цієї постанови, надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, перевірити доводи та докази, а також вагомі (визначальні) аргументи сторін у справі, дати їм належну правову оцінку, і, в залежності від встановленого, вирішити спір відповідно до закону.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2024 у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В. судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.05.2024 (колегією суддів Чус О.В., Кощеєв І.М., Дармін М.О.) прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 у справі №904/3886/22; розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 у справі №904/3886/22 призначено у судове засідання на 11.09.2024 о 10:00 год.
12.07.2024 від представника апелянта до ЦАГС надійшла заява, якою просить надати можливість участі у судовому засіданні по справі №904/3886/22, призначеному на 11.09.2024 о 10 год.00 хв. та інших судових засіданнях, які будуть призначені по даній справі, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
14.08.2024 від позивача до ЦАГС надійшли пояснення по справі з урахуванням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.04.2024, якими просить долучити пояснення до матеріалів справи №904/3886/22 і врахувати їх при розгляді цієї справи; прийняти рішення про задоволення позовних вимог АТ «Укрзалізниця» в повному обсязі.
Позивач зазначає, що скасовуючи постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2023, Верховний Суд звернув увагу, що судом апеляційної інстанції не обґрунтовано у постанові зробленого цим судом висновку про те, що саме Залізниця є відповідальною за затримку в наданні послуг щодо перевезення вантажів у період з 22.02.2022 до 18.03.2022, ураховуючи те, що конвенційна заборона №ЦЦО/99 датована 24.02.22, подача порожніх вагонів запланована на 21.02.2022, відповідно до електронної заявки, а лист клопотання про забирання вагонів подано підприємством 23.02.2022. Крім того, суд касаційної інстанції вказав, що судом апеляційної інстанції не досліджено та не надано оцінку розпорядженню Залізниці від 05.04.22 №ЦМ-13/693 у контексті розповсюдження/нерозповсюдження його дії на спірні правовідносини. Таким чином, позивач вважає, що предметом дослідження судом апеляційної інстанції при новому розгляді справи повинно бути питання дотримання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором про експлуатацію залізничної підвізної колії ТОВ «Західний контейнерний термінал» в частині термінів забирання вагонів зі станційних колій під навантаження та термінів власне навантаження вагонів, і як наслідок, можливості передачі усіх 50 вагонів залізниці для їх відправлення ще до запровадження конвенційної заборони №ЦЦО/99. А також питання розповсюдження/нерозповсюдження на спірні правовідносини розпорядження Залізниці від 05.04.22 №ЦМ-13/693. На думку позивача, при організації належним чином роботи вантажовласника та власника під`їзної колії , враховуючи регламентні перерви у роботі під`їзної колії, маршрут з 50 вагонів міг би бути оформлений о 04:30 год 24.02.2022. Зважаючи, що ТОВ «Атланта-Агро» повідомлено про запровадження конвенції №ЦЦО/99 24.02.2024 о 12:00 год., товариство мало усі можливості передати залізниці для відправлення 50 завантажених вагонів маршрутом на станцію Чорноморськ-порт-Е до настання цього терміну. У такому випадку, відповідно до розпорядження Укрзалізниці від 05.04.22 №ЦМ-13/693 нарахування платежів по станції Тернопіль на Відповідача не проводилось би, оскільки завантажені вагони перебували б у віданні залізниці.
14.08.2024 від представника позивача до ЦАГС надійшла заява, якою просить надати можливість участі у судовому засіданні по справі №904/3886/22, призначеному на 11.09.2024 о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
05.09.2024 від відповідача до ЦАГС надійшли письмові пояснення у справі №904/3886/22, в яких просить: визнати причини пропуску строку для подання доказів, а саме копії Науково-правової експертизи від 27.06.2024 р. № 01-9/1-124, поважними та поновити їх; долучити до матеріалів справи копію Науково-правової експертизи від 27.06.2024 р. № 01-9/1-124 та врахувати її при вирішенні справи; врахувати дані письмові пояснення під час розгляду справи № 904/3886/22; апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» – залишити без задоволення.
Відповідач зауважує, що Верховний Суд у справі №907/609/22 виніс постанову від 17.04.2024, яка прийнята в аналогічних правовідносинах. Так, у даній постанові Суд зазначав наступне: за приписами статті 4 Закону України «Про залізничний транспорт» Залізниця є суб`єктом господарювання, який відповідно до закону наділений виключною компетенцією щодо управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученнях, у свою чергу, за статтею 13 цього Закону, організовуючи роботу залізничного транспорту в умовах надзвичайних обставин, Залізниця вправі запроваджувати, за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення. Аналогічні положення містяться у статті 29 Статуту, де відзначено, що AT «Укрзалізниця» має право запроваджувати, за погодженням з Міністерством транспорту України, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення (відповідний пункт розташований у розділі, який охоплює регулювання організації та планування перевезення вантажів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі №904/1448/20 викладено правову позицію такого змісту: - Залізниця як суб`єкт господарювання здійснює дії з обмеження перевезень у межах своєї власної господарської компетенції щодо організації та планування господарської діяльності з перевезення вантажів; - втім, реалізація такої складової господарського повноваження, як тимчасові обмеження щодо перевезень, здійснюється за погодженням із центральним органом виконавчої влади (тобто особою, яка здійснює владні повноваження); - Міністерство інфраструктури України відповідно до покладених на нього завдань установлює процедуру та строки припинення або обмеження навантаження і перевезення вантажів та вантажобагажу, що зумовлено обставинами непереборної сили, воєнними діями, блокадою, епідемією або іншими обставинами, які не залежать від перевізників і власників інфраструктури залізничного транспорту загального користування і перешкоджають здійсненню перевезень, та оповіщення про це перевізників і власників інфраструктури загального транспорту загального користування; - ототожнення у зв`язку із цим організаційно-господарської функції, яка здійснюється в межах своєї компетенції суб`єктом господарювання, з владно-управлінськими функціями органу виконавчої влади - суб`єкта владних повноважень є помилковими. З наведеного слідує, що реалізація Залізницею такої складової господарського повноваження, як тимчасові обмеження щодо перевезень, здійснюється виключно за погодженням із центральним органом виконавчої влади (тобто особою, яка здійснює владні повноваження), а саме - Міністерством інфраструктури України. Відтак, колегія суддів у вищезгаданій постанові наголосила, що запроваджуючи відповідні тимчасові обмеження щодо перевезень, АТ «Укрзалізниця» не дотрималась порядку, визначеного статтею 13 Закону України «Про залізничний транспорт» та статтею 29 Статуту, а, отже, відправка спірних вагонів була обмежена залізницею всупереч наведеним положенням законодавства України та Договору.
Науково-дослідним інститутом приватного Права і підприємництва, імені академіка ФК Бурчака Національної академії правових наук України згідно з Договором №03/30-05 про надання послуг від 30.05.2024 ПП «АТЛАНТА-АГРО» в особі директора Іваха Олега Івановича та інститутом, проведено науково-правове дослідження норм законодавства і наданих замовником копій документів та сформовано наступні висновки: 
1. Щодо питання «Чи має право АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» запроваджувати тимчасові обмеження щодо перевезень, без погодження із центральним органом виконавчої влади – Міністерством Інфраструктури України?». Інститут у науково-правовій експертизі дійшов висновку, що Акціонерне Товариство не має права запроваджувати тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони без погодження із центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту, яким на момент підготовки вищевказаного Висновку є Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктур України (мінінфраструктури). 
2. Щодо питання «Чи є обмеження перевезень (конвенційна заборона), введена розпорядженням АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» від 24.02.2022 року № ЦЦО/99, законним з урахуванням відсутності погодження такого обмеження з Міністерством інфраструктури України?» Інститут у науково-правовій експертизі вказав, що обмеження перевезень (конвенційна заборона), введене розпорядженням АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» від 24.02.2022 № ЦЦО/99 має ознаки такого, що запроваджене з порушенням норм статті 13 Закону України «Про залізничний транспорт» у зв`язку з відсутністю погодження такого обмеження з Міністерством інфраструктури України.
У судовому засіданні 11.09.2024 колегією суддів оголошено перерву до 11.12.2024 о 10:40 год.
У судовому засіданні 11.12.2024 колегією суддів оголошено перерву до 09.04.2025 об 11:40 год.
09.04.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням у відрядженні судді Дарміна М.О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2025 розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 року у справі № 904/3886/22 призначено у судовому засіданні на 06.08.2025 об 11:40 год.
05.08.2025 від відповідача до ЦАГС надійшли додаткові пояснення у справі № 904/3886/22, в яких просить прийняти дані пояснення та враховувати їх, а також висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.07.2025 у справі № 904/3926/22 при вирішенні справи № 904/3886/22. 
У судове засідання 06.08.2025 з`явилися представники позивача та відповідача. Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.
У судовому засіданні 06.08.2025 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розгляд заяв/клопотань учасників справи.
Колегія суддів, розглянувши клопотання ПП "АТЛАНТА-АГРО" №б/н від 06.09.2023 про долучення доказів у справі №904/3886/22, яким відповідач просить долучити до матеріалів справи та врахувати при вирішенні справи Сертифікат Дніпропетровської ТПП №1200-23-3661 про форс-мажорні обставини, вирішила відмовити у його задоволенні, виходячи з наступного.
Господарський процесуальний кодекс України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятною є ситуація, коли суд першої інстанції відмовив у позові, а заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги матеріали дослідження (висновок), який виготовлено на його замовлення після вирішення справи судом першої інстанції.
У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Так, у тій справі касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.
Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Враховуючи те, що Сертифікат Дніпропетровської ТПП №1200-23-3661 про форс-мажорні обставини датований 22.08.2023, тобто, вже після ухвалення рішення від 09.03.2023 судом першої інстанції, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про його долучення до матеріалів справи.
Колегія суддів, розглянувши клопотання ПП "АТЛАНТА-АГРО", викладене у письмових поясненнях №б/н від 05.09.2024, про долучення до матеріалів справи копії науково-правової експертизи від 27.06.2024 №01-9/1-124 та її врахування при вирішенні справи, відмовляє у його задоволенні, оскільки такий документ датований після ухвалення рішення від 09.03.2023 судом першої інстанції, що виключає можливість приєднання до матеріалів справи додаткового доказу.

Встановлені судом обставини справи.
ПП "АТЛАНТА-АГРО" приєдналося до публічного Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі Договір) АТ "Українська залізниця". Факт укладення договору засвідчується електронними документами, зокрема: заявою про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №32150080/2020-001 від 16.03.2020, підписаною електронним цифровим підписом представника Замовника; повідомленням про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №99-32150080/2020-001 від 16.03.2020, в якому повідомляється про укладення Договору та присвоєні коди Замовника, а саме як відправника / одержувача: 8678, як платника: 8203375.
Предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном перевізника не є орендною платою (п. 1.1. Договору).
Договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Пропозиції та зміни до Договору приймаються і враховується відповідно до п. 9.3. та 9.4. Договору та законодавства (п. 1.5. Договору). 
Відповідно до п. 2.1. Договору Замовник зобов`язаний:
- сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно та регулярно ознайомлюватися зі змінами до Договору, направленими Перевізником документами та повідомленнями, іншою інформацією щодо надання послуг, розміщеними в інформаційних системах Перевізника (підп. 2.1.4. Договору);
- самостійно та регулярно ознайомлюватися зі змінами до Договору, направленими Перевізником документами та повідомленнями, іншою інформацією щодо надання послуг, розміщеними в інформаційних системах Перевізника (підп. 2.1.14. Договору). 
Замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному Договором розмірі плату за користування вагонами Перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих Замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікування подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від Замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від Перевізника (далі - плата за користування власними вагонами Перевізника) (п. 3.4. Договору).
Розмір плати за користування власними вагонами перевізника встановлюється відповідно п. 3.4.2 Договору (п. 3.4.1. Договору). 
Відповідно до п. 3.4.2. Договору плата за користування власними вагонами перевізника визначається за кожен вагон відповідно до їх типу за формулою: 
Пвик=(Спл/24) х tгод х kм, де
Пвик - плата за користування власними вагонами Перевізника відповідного типу вагонів;
Спл - ставка плати за використання власних вагонів Перевізника відповідного типу власних вагонів Перевізника, грн.. / вагон за добу визначена в Додатку 1-2 до Договору ( у спірному періоді для зерновозів - 2100грн.);
24 - кількість годин у добі;
tгод - кількість годин користування вагонам перевізника для відповідного типу вагонів:
kм - коригуючий коефіцієнт, що застосовується до Пвик для вагонів, які приймаються до перевезення у складі маршрутного, контейнерного поїзда. Коефіцієнт встановлюється Перевізником та зазначається в Додатку 1-2 Договору. 
Згідно з п. 3.4.3. Договору моментом відліку часу для нарахування плати за користування є момент передачі Замовнику власних вагонів Перевізника або початок затримки відповідно до Правил користування. Загальний час, за який нараховується та сплачується Замовником плата за користування власними вагонами Перевізника, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні Замовника та за час затримки вагонів з його вини в очікуванні подавання під вантажні або інші операції на станціях призначення і на підходах до них.
Відповідно до протоколу електронного аукціону №RСЕ001-UА-20220209-46254, проведеного 11.02.2022, Відповідач став переможцем аукціону з продажу послуг з використання вагонів власності АТ "Українська залізниця" у кількості 50 вагонів-зерновозів у складі одного маршрутного поїзда на станціях регіональної філії "Львівська залізниця".
На підставі електронної заявки відправника, погодженої із залізницею, подача порожніх вагонів під навантаження у кількості 50 штук Відповідачем запланована на 21.02.2022, станція відправлення Тернопіль регіональної філії "Львівська залізниця", станція призначення ЧОРНОМОРСЬК-ПОРТ-Е. Оскільки по станції Тернопіль, де планувалось проводити формування маршруту, ПП "АТЛАНТА-АГРО" не має власної під`їзної колії, подача вагонів для навантаження здійснювалася на під`їзну колію ТОВ "Західний контейнерний термінал" згідно з поданою Письмовою угодою від 03.02.2022 №39690/03/02, погодженою з власником під`їзної колії та залізницею. 
За умовами Договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії №Л/ДН-2/19/521/М/п від 31.12.2019 та вказаної Письмової угоди подача/забирання вагонів здійснюється локомотивом власника під`їзної колії, максимальна одночасна подача складає 10 вагонів.
23.02.2022 Відповідач подав начальнику станції Тернопіль лист-клопотання вих.№23/04 про забирання вагонів-зерновозів у навантаженому стані з під`їзної колії ТОВ "Західний контейнерний термінал" на місця загального користування в очікуванні оформлення маршрутного поїзда, оплату платежів (зберігання, накопичення) гарантував.
Відповідно до акта загальної форми від 22.02.2022 №1402, починаючи з 14 год. 00хв. 22.02.2022 усі 47 порожніх вагонів простоювали на станції Тернопіль в очікуванні подачі під вантажні операції. Перша група з 10 вагонів подана на під`їзну колію під навантаження 23.02.2022 о 04:00 год. (акт загальної форми №1413 від 23.02.2022), передана після завантаження на станцію для накопичення маршруту 24.02.2022 о 00 год. 10 хв. (акт загальної форми від 24.02.2022 №1439).
Як зазначає Позивач у позові, у зв`язку із запровадженням в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/22 "Про введення воєнного стану в Україні" воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, на підставі п.2.4.1 Договору та статті 29 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 зі змінами на час розгляду справи (далі-Статут), АТ "Українська залізниця" розпорядженням №ЦЦО/99 від 24.02.2022 введено тимчасове обмеження перевезень, у тому числі заборонено перевезення до станції ЧОРНОМОРСЬК-ПОРТ-Е регіональної філії "Одеська залізниця" для всіх одержувачів. Відповідно до п.2.4.1 Договору Перевізник у такому випадку не несе відповідальності за ненадання послуг.
Після надходження розпорядження об 11:10 год. 24.02.2022 станцією Тернопіль повідомлено представника Відповідача про введення обмеження, про що зроблено відповідний запис у Книзі повідомлень ф. ГУ-2. Така форма повідомлення передбачена пунктом 5 Договору на експлуатацію залізничної під`їзної колії. 
25.02.2022 о 08 год. 10 хв. усі 50 завантажених вагонів пред`явлені вантажовідправником до перевезення. З огляду на діючу заборону, у відповідності до п.2.4.1 Договору, залізниця не прийняла до перевезення зазначені вагони, про що складено акт загальної форми від 25.02.2022 №1486. При цьому, на момент пред`явлення до перевезення на місця загального користування забрані лише 20 вагонів (пам`ятка про збирання вагонів № 205, 206), інші 30 завантажених вагонів знаходилися на під`їзній колії ТОВ "Західний контейнерний термінал".  
Відтак, завантажені власні вагони Перевізника в кількості 50-ти штук, за які Відповідач не сплатив залізниці плату за користування вагонами, перебували в користуванні Замовника з причин, які не залежали від Перевізника, починаючи з часу їх затримки на станції Тернопіль - 14:00 год. 22.02.2022 до їх передачі залізниці та відправлення за накладною СМГС на станцію призначення Hrubieszow LHS Польська залізниця для вантажоодержувача De Heus Sp.o.o. об 11:20 год. 18.03.2022. Наведені обставини підтверджуються пам`яткою про забирання вагонів, актами загальної форми №1897, 1898, 1899, 1900, 1901, 1902, книгою приймання вантажів до перевезення  та накладними СМГС на відправлення вагонів.
З посиланням на Договір Позивач нарахував Відповідачеві плату за користування спірними вагонами в розмірі 1 996 308,36 грн. з ПДВ. 
Станцією Тернопіль на підставі акта загальної форми № 1484 на затримку вагонів, які були завантажені та забрані з під`їзної колії на місця загального користування нараховано також збір за зберігання вантажу в сумі 380 255,64 грн. з ПДВ. 
За твердженнями Позивача, відповідно до п. 1 Додатку 1-4 до Договору на окреме замовлення Перевізник надає послуги Замовнику з накопичення порожніх та/або з вантажем власних вагонів Перевізника та/або вагонів Замовника на коліях загального користування станції накопичення для їх відправлення групами, маршрутними поїздами. Пунктами 6,7 додатку 1-4 до Договору передбачено, що початком накопичення вагонів на станції відправлення є момент фактичної передачі Замовником вагонів Перевізнику, часом закінчення накопичення вагонів на станції відправлення є приймання останнього вагону до перевезення. Пунктом 9 вказаного Додатку передбачено, що Замовник за послугу з накопичення вагонів сплачує плату за вільним тарифом "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу" відповідно до Додатку 1-1 до договору в сумі 206,31 грн. за один вагон за добу. При нарахування такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної ( 24 години до закінчення накопичення). 
За розрахунком Позивача, загальна сума нарахованої плати за накопичення 20 вагонів за 21 добу становить 103 980,24 грн. з ПДВ. 
Вказані суми включені до розрахункового документа – накопичувальної картки № 13050392, представник Відповідача від підпису накопичувальної картки відмовився, на звороті виклав свої заперечення, зокрема: "У зв`язку з введенням на території України з 24.02.2022 військового стану (ЦЦО/99 від 24.02.2022). У цьому разі на підставі розпорядження УЗ № ЦМ-13/693 від 05.04.2022 оплата за користування вагонами та зберігання вантажів не нараховується. Оскільки вказана конвенційна заборона може бути необмеженою, а розпорядження з боку залізниці щодо доцільності подальшого формування маршрутного поїзда за призначенням не надходило, було прийнято рішення про відправлення вантажу за певним призначенням згідно вимогами чинного законодавства. Відповідні платежі за таке перевезення були сплачені у повному обсязі."
25.05.2022 Позивач направив Відвідачу претензію № 7-П/2022 від 23.05.2022 про стягнення плати за користування вагонами, плати за накопичення вагонів та збору за зберігання вантажів у вагонів. 
На зазначену претензію Відповідач надав відповідь № 25/07-5 від 25.07.2022, у якій зазначив, що претензія № 7-П/2022 від 23.05.2022 є безпідставною та незаконною, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню. 
Наведені обставини стали причиною звернення Позивача з позовом та є предметом спору у даній справі.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту та відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами) та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Статтею 8 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України, положення якого згідно з п. 2 Статуту визначають обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Пунктом 3 Статуту залізниць передбачено, що його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.
Згідно з ст. 46 Статуту залізниць України одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби; цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.
Відповідно до ст. 71 Статуту взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).
Статтею 119 Статуту передбачено, що, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.
Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.
За умовами ст. 121 Статуту, вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; в) у інших випадках, передбачених Правилами.
Отже, за період фактичного використання суб`єктами господарювання вагонів та/або контейнерів залізниці для перевезення вантажів вноситься плата. До періоду використання вагонів (контейнерів) включається час затримки (простою) вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. Звільнення від такої плати може мати місце лише у разі існування, передбачених Статутом випадків та настання затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці.
Відтак, при розгляді спору про стягнення залізницею плати за користування вагонами (контейнерами) до предмета доказування належить доведення позивачем належними, допустимими і достатніми доказами факту використання вагонів (контейнерів) для перевезення вантажів замовника послуг з перевезення у відповідний період, а у разі якщо мала місце затримка вагонів на станціях призначення і на підходах до них (якими можуть бути проміжні станції), в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, - надання доказів того, що така затримка була спричинена саме з вини вантажоодержувача (власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства).
Згідно зі ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.
Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.
В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.
Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.
Відповідно до п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема: затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.
Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.
Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.
Згідно з п. 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.02.1999 № 113, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, актів загальної форми ГУ-23.
Пунктом 4 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами передбачено, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження і містять розрахунки платежів за користування вагонами, за маневрову роботу та за подавання й забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями.
Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.
За приписами п. 8 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
Відповідно до п. 9, 10 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4).  Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією,  на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів.
У п. 12 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами зазначено, що загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника; час до 30хв. не враховується, час 30 хв. і більше враховується як повна година.
Пунктом 16 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами:
а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;
б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником;
в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).
Причина звільнення від плати за користування вагонами і контейнерами зазначається у графі "Примітки" відомості плати за користування вагонами (контейнерами).
Відповідно до абз. 3 п. 2.6. Правил розрахунків за перевезення вантажів усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.
Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки.
Приписами п. 9 Правил №644 встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.
Виходячи з приписів пунктів 8 та 9 Правил №644 нарахування збору за зберігання вантажу на коліях загального користування відбувається у разі наявності вини відправника у затримці та у разі, коли простій відбувся в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі з причин, не залежних від залізниці).
На підтвердження позовних вимог позивачем долучено до матеріалів справи копії актів загальної форми ГУ-23, пам`ятки про подавання вагонів форми ГУ-45, повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, пам`ятки про забирання вагонів форми ГУ-45, конвенційну заборону ЦЦО/99 від 24.02.2022.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною 1 та 2 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зміст конвенційної заборони ЦЦО/99 від 24.02.2022 свідчить про те, що всім станціям УЗ забороняється приймати до перевезення всі вантажі і порожні вагони областю призначення: Донецька ДОН (48), Куп`янська дирекція залізничних перевезень ДН-5 (5), Сумська дирекція залізничних перевезень ДН-3 (3), Харківська дирекція залізничних перевезень ДН-2 (2), Київська дирекція залізничних перевезень ДН-1 (1), Конотопська дирекція залізничних перевезень ДН-5 (5), Коростенська дирекція залізничних перевезень ДН-4 (4) Одеська дирекція залізничних перевезень ДН-1, Порт. Припорт. дирекція залізничних перевезень ДН-5 (5) забороняється приймання до перевезення всіх вантажів і порожніх вагонів; тобто, зазначена конвенція стосується окремих напрямків відвантаження готової продукції.
У даному випадку станцією призначення є Чорноморськ-Порт-Е, яка входить до переліку станцій, яка входить до складу Одеської дирекції залізничних перевезень та на яку розповсюджується заборона приймання до перевезення вантажів.
Нарахування спірних платежів за позовом пов`язується з фактом перебування спірних вагонів у безпосередньому розпорядженні Відповідача на станції відправлення Тернопіль у період з 14 год. 00 хв. 22.02.2022 до 11 год. 20 хв. 18.03.2022.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та висновує про недоведеність Позивачем наявності підстав для нарахування Відповідачу заявлених сум плати за користування вагонами, збору за зберігання вантажу та плати за накопичення, виходячи з наступного.
Так, згідно з п. 121 Статуту вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; в) в інших випадках, передбачених Правилами.
Відповідно до п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами, зокрема, у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).
Тобто, саме на Залізницю покладено обов`язок в Пам`ятці про подавання/забирання вагонів зазначати час затримки вагонів та причини такої затримки.
Отже, за період фактичного використання суб`єктами господарювання вагонів та/або контейнерів залізниці для перевезення вантажів вноситься плата. До періоду використання вагонів (контейнерів) включається час затримки (простою) вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. Звільнення від такої плати може мати місце лише у разі існування, передбачених Статутом випадків та настання затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці.
Колегія суддів констатує, що у наведеній конвенційній забороні ЦЦО/99 Залізниця посилається на п. 29 Статуту та ввела обмеження перевезень саме з технічних причин.
Однак, АТ "Укрзалізниця" 24.02.2022 ввела конвенційну заборону ЦЦО/99 за відсутності повноважень на введення таких обмежень.
Так, згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про залізничний транспорт", AT "Укрзалізниця" має право запроваджувати, за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення.
Підпунктом 40 пункту 4 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 № 460 передбачено, що Міністерство інфраструктури України відповідно до покладених на нього завдань установлює процедуру та строки припинення або обмеження навантаження і перевезення вантажів та вантажобагажу, що зумовлено обставинами непереборної сили, воєнними діями, блокадою, епідемією або іншими обставинами, які не залежать від перевізників і власників інфраструктури залізничного транспорту загального користування і перешкоджають здійсненню перевезень, та оповіщення про це перевізників і власників інфраструктури загального транспорту загального користування.
Відповідно до ст. 29 Статуту, AT "Укрзалізниця" має право запроваджувати, за погодженням з Міністерством транспорту України, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення (відповідний пункт розташований у розділі, який охоплює регулювання організації та планування перевезення вантажів).
Тобто, реалізація такої складової господарського повноваження, як тимчасові обмеження щодо перевезень, здійснюється за погодженням із центральним органом виконавчої влади (тобто особою, яка здійснює владні повноваження).
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у розділі 5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20, в яких вказано:
" … п.5.17. Здійснюючи нормативне регулювання господарської діяльності відповідно до ст. 7 ГК України, Міністерство інфраструктури України, відповідно до покладених на нього завдань, установлює процедуру та строки припинення або обмеження навантаження і перевезення вантажів та вантажобагажу, що зумовлено обставинами непереборної сили, воєнними діями, блокадою, епідемією або іншими обставинами, які не залежать від перевізників і власників інфраструктури залізничного транспорту загального користування і перешкоджають здійсненню перевезень, та оповіщення про це перевізників і власників інфраструктури загального транспорту загального користування (п. 40 п. 4 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2015 № 460).
5.18. Тож Міністерство інфраструктури України, як орган виконавчої влади та суб`єкт владних повноважень, має власну компетенцію щодо установлення процедури та строків припинення або обмеження навантаження і перевезення вантажів та вантажобагажу.
5.19. Натомість за приписами статті 4 Закону України "Про залізничний транспорт "АТ "Укрзалізниця" є суб`єктом господарювання, який відповідно до закону наділений виключною компетенцією щодо управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученнях; за статтею 13 цього Закону, організовуючи роботу залізничного транспорту в умовах надзвичайних обставин, АТ "Укрзалізниця" вправі запроваджувати, за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення.
5.20. Тобто, АТ "Укрзалізниця", як суб`єкт господарювання, здійснює дії з обмеження перевезень у межах своєї власної господарської компетенції щодо організації та планування господарської діяльності з перевезення вантажів.
5.21. При цьому, враховуючи наведені норми права та нормативні акти, реалізація такої складової господарського повноваження, як тимчасові обмеження щодо перевезень, здійснюється за погодженням із центральним органом виконавчої влади (тобто особою, яка здійснює владні повноваження). Однак ототожнення у зв`язку із цим організаційно-господарської функції, яка здійснюється в межах своєї компетенції суб`єктом господарювання, з владно-управлінськими функціями органу виконавчої влади - суб`єкта владних повноважень є помилковими.
5.22. Доводи АТ "Укрзалізниця" про здійснення спірних дій в межах делегованих йому повноважень є помилковими та не ґрунтуються на положеннях законодавства. Так, дійсно, за пунктом 29 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, АТ "Укрзалізниця" має право запроваджувати, за погодженням з Міністерством транспорту України, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення (відповідний пункт розташований у розділі, який охоплює регулювання організації та планування перевезення вантажів).
5.23. Стаття 4 Закону України "Про залізничний транспорт" в редакції, чинній до 28.06.2015, визначала, що управління залізницями та іншими підприємствами залізничного транспорту, що належать до загальнодержавної власності, здійснюється органом управління залізничним транспортом - Державною адміністрацією залізничного транспорту України, підпорядкованим Міністерству транспорту України.
5.24. За змістом Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.1992 № 262, Державна адміністрація залізничного транспорту України (Укрзалізниця) визначається як орган управління залізничним транспортом загального користування, підвідомчим Міністерства інфраструктури, що зумовлювало наділення її певними владними повноваженнями у цій сфері, зокрема щодо видання наказів, обов`язкових для виконання залізницями та підприємствами, які входять до сфери її управління, організації та контролю їх виконання.
5.25. Також наказом Міністерства транспорту України від 30.05.2002 № 344 було делеговано Державній адміністрації залізничного транспорту функції, визначені у статтях 29 та 63 Статуту залізниць України, щодо запровадження тимчасових обмежень перевезень в окремі райони та встановлення порядку перевезення вантажів на особливих умовах.
5.26. Аналізуючи наведені вище законодавчі акти, слід погодитися з доводами касаційної скарги про те, що створення на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (державної організації з основним видом діяльності - державне управління загального характеру) юридичної особи приватного права - АТ "Укрзалізниця" (товариства, суб`єкта господарювання) має наслідком правонаступництво майнових прав та обов`язків, як це передбачено частиною шостою статті 2 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", однак не передбачає перехід до новоствореного товариства в порядку правонаступництва також і відповідних владних власних чи делегованих повноважень органу управління.     
5.27. Тож у справі, яка переглядається, ні позивач, ні АТ "Укрзалізниця" не є суб`єктами владних повноважень, спірні дії АТ "Укрзалізниця" стосуються питань організації та планування господарської діяльності з перевезення вантажів, у межах якої сторони не наділені адміністративною процесуальною дієздатністю, а рішення АТ "Укрзалізниця", які запроваджують обмеження перевезень у власній господарській діяльності, не є нормативно-правовими актами чи актами індивідуальної дії в розумінні КАС України.
Також колегія суддів звертається до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у справі № 907/609/22:
“- АТ "Укрзалізниця" є суб`єктом господарювання, який відповідно до закону наділений виключною компетенцією щодо управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученнях; за статтею 13 цього Закону, організовуючи роботу залізничного транспорту в умовах надзвичайних обставин, АТ "Укрзалізниця" вправі запроваджувати, за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення;
- Залізниця як суб`єкт господарювання здійснює дії з обмеження перевезень у межах своєї власної господарської компетенції щодо організації та планування господарської діяльності з перевезення вантажів;
- втім, реалізація такої складової господарського повноваження, як тимчасові обмеження щодо перевезень, здійснюється за погодженням із центральним органом виконавчої влади (тобто особою, яка здійснює владні повноваження);
- Міністерство інфраструктури України відповідно до покладених на нього завдань установлює процедуру та строки припинення або обмеження навантаження і перевезення вантажів та вантажобагажу, що зумовлено обставинами непереборної сили, воєнними діями, блокадою, епідемією або іншими обставинами, які не залежать від перевізників і власників інфраструктури залізничного транспорту загального користування і перешкоджають здійсненню перевезень, та оповіщення про це перевізників і власників інфраструктури загального транспорту загального користування;
- ототожнення у зв`язку із цим організаційно-господарської функції, яка здійснюється в межах своєї компетенції суб`єктом господарювання, з владно-управлінськими функціями органу виконавчої влади - суб`єкта владних повноважень є помилковими.
З наведеного слідує, що реалізація Залізницею такої складової господарського повноваження, як тимчасові обмеження щодо перевезень, здійснюється виключно за погодженням із центральним органом виконавчої влади (тобто особою, яка здійснює владні повноваження), а саме Міністерством інфраструктури України.”.
Апеляційний господарський суд зауважує, що матеріали даної справи не містять погодження з Міністерством інфраструктури України тимчасових обмежень щодо перевезень, яким заборонено навантаження на ст. Чорноморськ-Порт-Е, що суперечить положенням ст. 13 Закону України "Про залізничний транспорт", п. 29 Статуту.
Оскільки перевезення вантажів до ст. Чорноморськ-Порт-Е були обмежені (заборонені) за розпорядженням № ЦЦО/99 від 24.02.2022, Відповідач не може нести будь-які негативні наслідки у зв`язку з такою забороною.
У даному випадку, саме АТ "Укрзалізниця" є відповідальною за затримку в наданні послуг щодо перевезення вантажів.
Таким чином, Відповідачем підтверджено відсутність його вини стосовно затримки вагонів, а тому, відсутні підстави для стягнення з Відповідача 1  996  308,36 грн. плати за користування вагонами, 380  255,64 грн. збору за зберігання вантажу, 103  980,24 грн. плати за накопичення.
Колегією суддів враховано мотиви скасування постанови ЦАГС від 25.09.2023 у цій справі, викладені у постанові Верховного Суду від 02.04.2024 у справі №904/3886/22, зокрема, про те, що «…зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, з чого саме виходив суд апеляційної інстанції, виснуваючи те, що у даному випадку саме Залізниця є відповідальною за затримку в наданні послуг щодо перевезення вантажів у період з 22.02.2022 до 18.03.2022, ураховуючи те, що конвенційна заборона №ЦЦО/99 датована 24.02.2022, подача порожніх вагонів запланована відповідачем на 21.02.2022, відповідно до електронної заявки, а лист-клопотання про забирання вагонів подано Підприємством 23.02.2022».
У цьому контексті апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до розрахунку позовних вимог у даній справі (т. 1, а.с. 151-152), позивачем заявлено до стягнення з відповідача:
- плату за користування вагонами за період з 25.02.2022 08:10 до 18.03.2022 11:20 (507 год. 10 хв.), що становить 1  996  308,36 грн. з ПДВ ((2100/24) х 507 0,75 = 33271,8 х 50ваг) х 20 % ПДВ,
- збір за зберігання вантажу, що ставить 380  255,64 грн. з ПДВ:
збір за зберігання вагонів №№ 58567322, 95104345, 95338208, 95366472, 95447728, 95542486, 95647400, 95677662, 95679437, 95797981 згідно акту ф.ГУ-23 №1484 від 25.02.2022, початок затримки 08:10 25.02.2022, закінчення затримки 11:20 18.03.2022, 21 доба, 625 т, на суму 190  425 грн.;
збір за зберігання вагонів №№ 95347159, 95386447, 95395018, 95397337, 95523114, 95527339, 95615530, 95668380, 95800868, 95830832 згідно акту ф.ГУ-23 №1485 від 25.02.2022, початок затримки 08:10 25.02.2022, закінчення затримки 11:20 18.03.2022, всього 21 доба, 623 т, на суму 189  830,64 грн.;
-плату за накопичення вагонів, що становить 103  980,24 грн.:
за накопичення вагонів №№ 58567322, 95104345, 95338208, 95366472, 95447728, 95542486, 95647400, 95677662, 95679437, 95797981 згідно акту ф.ГУ-23 №1484 від 25.02.2022, за 21 добу, на суму 51  990,12 грн.;
за накопичення вагонів №№ 95347159, 95386447, 95395018, 95397337, 95523114, 95527339, 95615530, 95668380, 95800868, 95830832 згідно акту ф.ГУ-23 №1485 від 25.02.2022, за 21 добу, на суму 51  990,12 грн.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд висновує, оскільки позовні вимоги розраховані позивачем саме з 25.02.2022, у той час як заборона АТ "Укрзалізниця" від 24.02.2022 №ЦЦО/99 діяла з 24.02.2022, яка визнана судом протизаконною, колегія суддів вважає, що саме Укрзалізницею фактично було спричинено виникнення умов для затримки в наданні послуг - видано Розпорядження № ЦЦО/99 від 24.02.2022, всупереч вимогам законодавства України, та за час такої затримки нараховано Відповідачу оплату за нібито надані послуги.
Відповідно, між обставинами нарахування Позивачем відносно Відповідача плати за користування вагонами, збору за зберігання, плати за накопичення з 08:10 25.02.2022, в період, коли послуги перевезення не могли бути надані, та виданим Позивачем Розпорядженням № ЦЦО/99 від 24.02.2022 - наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок. 
При цьому, Залізниця на ринку перевезення вантажів залізничним транспортом є монополістом і саме вона, в першу чергу, має дотримуватися чинного законодавства в галузі організації залізничних перевезень, а також договірних зобов`язань щодо надання послуг з перевезення вантажів. Оскільки Залізниця ввела заборону протизаконно, то відмовляючись приймати спірні вагони від Відповідача, Позивач порушив п.2.3.2 Договору, за яким Перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати власні вагони (контейнери) Перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника згідно інформації розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів. 
Згідно зі ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Статтею 921 ЦК України встановлено, що перевізник за ненадання транспортного засобу для перевезення вантажу, а відправник за ненадання вантажу або невикористання наданого транспортного засобу з інших причин несуть відповідальність, встановлену договором, якщо інше не встановлено транспортними кодексами (статутами).
Перевізник і відправник вантажу звільняються від відповідальності, якщо ненадання транспортного засобу або невикористання наданого транспортного засобу сталося не з їхньої вини, зокрема у разі припинення (обмеження) перевезення вантажу у певних напрямках, встановленого у випадках і порядку, передбачених транспортними кодексами (статутами).
Тобто, підставою для звільнення відправника вантажу від відповідальності за невикористання наданого транспортного засобу є те, що це сталося не з його вини, а через протиправне та безпідставне запровадження АТ “Укрзалізниця” обмеження перевезення вантажу у певному напрямку.
Відтак, оскільки перевезення вантажів до станції Чорноморськ РФ “Одеська залізниця” були заборонені згідно з Розпорядженням АТ “Укрзалізниця” № ЦЦО99 від 24.02.2022 - Відповідач не може нести будь-яких негативних наслідків у зв`язку з такою забороною перевезень, в тому числі оплачувати послуги, надання яких було тимчасово обмежене АТ “Укрзалізниця”, за відсутності відповідних повноважень.
Зазначене узгоджується з правовими висновками, що містяться у постанові Верховного Суду від 08.07.2025 у справі №904/3926/22.
Таким чином, саме АТ “Укрзалізниця” є відповідальним за затримку в наданні послуг щодо перевезення вантажів, адже Розпорядження № ЦЦО99 від 24.02.2022, яким було введено тимчасове обмеження перевезень до станції Чорноморська РФ “Одеська залізниця”, було винесене АТ “Укрзалізниця” з порушеннями норм законодавства України. З огляду на що вбачається відсутність вини ПП “Атланта-Агро”, що є необхідною умовою для звільнення відправника від відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 921 ЦК України, а саме від обов`язку оплати АТ “Укрзалізниця” послуг за користування вагонами, зберігання вантажу та накопичення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Апеляційний господарський суд зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).
Відповідно до п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи наведене та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню як таке, що ухвалено при неправильному застосуванні норм матеріального права, з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 у справі №904/3886/22 – задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2023 у справі №904/3886/22 – скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного підприємства "АТЛАНТА-АГРО" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 55  812,24 грн., про що видати наказ.
Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова підписана суддями Чус О.В., Дармін М.О. 09.09.2025, суддею Кощеєв І.М., у зв`язку з перебуванням у відпустці, 15.09.2025.

Головуючий суддя                                                                 О.В. Чус

Суддя                                                                                    І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                     М.О. Дармін