ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4771/25 Справа № 199/8314/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макєєв Олександр Володимирович, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025 року в цивільній справі номер 199/8314/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 20.08.2022 року о 19 годині 46 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом «ІЖ Планета Спорт-350», реєстраційний номер 8968 ДОВ, рухаючись по автошляху «смт Водянське - м. Білицьке», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснив зіткнення з мотоциклом «YAMAHA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попутно, попереду. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_1 отримав відкритий перелом правої стопи, а обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
За вказаним фактом були внесені відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження за №12022052230000239 від 20.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
26.03.2024 року за результатами досудового розслідування кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, копія постанови про закриття кримінального провадження №12022052230000239 направлена начальнику ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
05.11.2023 року у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, провадження у справі №227/2270/23 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито.
19.06.2024 року постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі №227/1296/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Вартість відновлювального ремонту мотоцикла «YAMAHA YZF-R6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є позивач, згідно з висновком судового експерта автотоварознавця №038 від 09.02.2023 року складає 104701,91 грн.
Разом з матеріальною шкодою позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки тривалий час він був позбавлений можливості реалізовувати свою потребу у користуванні мотоциклом через те, що останній був пошкоджений та увесь час перебував під арештом аж до закінчення досудового розслідування у 2024 році, що викликало у позивача пригнічення та душевні переживання.
Позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також судові витрати по справі.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 104701,91 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2000,00 грн.
В іншій частині позову – відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1372,69 грн, витрат на залучення експерта в розмірі 6000,00 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн, а всього 15372,69 грн. 
Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макєєв О.В., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025 року в справі №199/8314/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог – відмовити у повному обсязі, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.
Доводами апеляційної скарги наведено, що при винесенні судового рішення, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; викладені судом висновки не відповідають обставинам справ; порушено норми матеріального права. 
Судом першої інстанції не взято до уваги факти викладені у відзиві на позовну заяву, а саме те, що позивач, звертаючись до суду 25.09.2024 року надає висновок експерта №038 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 09 лютого 2023 року. На думку відповідача вказаний висновок складений з порушенням методики товарознавчої експертизи, та не може бути належним доказом. Між датою ДТП та датою оцінки пройшло 6 місяців. За вказаний період ринкова вартість транспортних засобів могла змінитися. Мотоцикл з моменту ДТП весь час зберігався у позивача за місцем мешкання і міг експлуатуватися ним, оскільки такої заборони у нього не було. Крім того, можливо позивач і був учасником іншої ДТП, оскільки у замовленні на проведення автотоварознавчого дослідження зазначає про іншу дату ДТП 06.01.2023 року. На переконання відповідача експертом завищена як вартість матеріального збитку так і відновлювального ремонту мотоцикла.
З метою усунення всіх сумнівів, перелічених недоліків та встановлення об`єктивної вартості спричиненої матеріальної шкоди та відновлювального ремонту, відповідачем подано до суду клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи. Однак судом, без належного мотивування, відмовлено у її призначенні, тим самим позбавлено відповідача на встановлення істини по справі.
Щодо стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що позовні вимоги в цій частині є недоведеними та необґрунтованими. Так, позивач вказує на спричинення йому моральної шкоди тим, що він тривалий час не міг користуватися транспортним засобом і що ОСОБА_1 йому добровільно не відшкодував завдані збитки.
Що ж стосується витрат на правничу допомогу адвоката Майорова С.В. відповідно до договору №17 від 23.04.2023 року про надання правничої допомоги представник позивача не довів обґрунтованість та співмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, яка повинна бути співмірною з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат. Враховуючи воєнний стан та складне матеріальне становище відповідача, останній зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу
не відповідають принципу співмірності відносно затраченого часу у відповідній справі.
Від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Майоров С.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025 року в справі №199/8314/24 залишити без змін.
Висновок судового експерта автотоварознавця Дегтяря В.О. №038 від 09 лютого 2023року, складений ним для подання до суду і експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до ст. 384 КК України, що підтверджено його підписом та печаткою на аркуші №1 висновку. Також експертом зазначено у питаннях висновку, які вирішувались, що ДТП сталося 20.08.2022 року, таким чином помилка позивача з датою ДТП, не вплинула на правильність застосування експертом розрахунків відносно дати завдання матеріальної шкоди. 
Аргументи відповідача щодо порушень судовим експертом Дегтярем В.О. методики проведення автотоварознавчого дослідження є лише припущеннями тому, як відповідач та представник відповідача не є фахівцями в галузі судової автотоварознавчої експертизи.
Припущенням відповідача також є можливість виникнення пошкодження на мотоциклі позивача внаслідок іншого ДТП, ніж те, що відбулось 20.08.2022року, оскільки огляд судовим експертом пошкодженого мотоцикла проводився 08.02.2023 року, та відповідно до відкритих джерел мережі Інтернет, сайту Судової влади, - транспортний засіб позивача мотоцикл YAMAHA, державний номерний знак НОМЕР_1 , - не був учасником ДТП, або іншої події у вказаний проміжок часу, не після нього.
Порушення вимог ПДР України з боку ОСОБА_1 , які перебувають у причинному зв`язку з настанням даної ДТП, доведені під час досудового розслідування кримінального провадження, - висновками судово-автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, також під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, а тому відношення ОСОБА_1 до скоєного та завданої матеріальної та моральної шкоди позивачу підтверджується його бездіяльністю з дати скоєння ДТП до часу розгляду цивільної справи в суді.
Повне заперечення щодо обґрунтованості витрат позивача на правничу допомогу виглядає не об`єктивно і не коректно з боку представника відповідача та суперечливо тому, що представник відповідача вважає, що справи такої категорії не відносяться до складних, підтверджуючи це, відсутністю яких-небудь доказів в обґрунтування апеляційної скарги, в той же момент, поважаючи свою працю та оцінюючи її в 10000,00 грн.
В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Макєєв О.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_2 адвокат Майоров С.В. апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. 
Заслухавши суддю – доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить мотоцикл «YAMAHA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією (а.с. 22).
20.08.2022 року о 19:46 водій ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом «ІЖ Планета Спорт-350», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по автошляху «смт Водянське - м. Білицьке» здійснив зіткнення з мотоциклом «YAMAHA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 
26.03.2024 року постановою старшого слідчого СВ ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Румянцева В.В. кримінальне провадження №12022052230000239 від 20.08.2022 року, за ч. 1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Копію постанови направлено начальнику ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 14-18).
Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2024 року в справі №227/1296/24 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 11-13).
Згідно з висновком експерта №038 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження за замовленням ОСОБА_2 від 09.02.2023 року вартість відновлювального ремонту мотоцикла марки «YAMAHA YZF-R6», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 104701,91 грн (а.с. 29-34).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, який є власником мотоцикла «ГЖ Планета Спорт-350», реєстраційний номер 8968ДОВ, не була застрахована (а.с. 43). 
Позивач ОСОБА_2 також не мав полісу страхування цивільно-правової відповідальності станом на 20.08.2022 року (а.с. 42).
Ухвалою слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31.08.2022 року в рамках кримінального провадження був накладений арешт на транспортний засіб шляхом заборони його відчуження, користування та розпорядження (а.с. 20). 
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір №17 про надання правової допомоги від 03.04.2023 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Майоровим С.В. (а.с. 46-51); ордер на надання правничої (правової) допомоги №1141718 (а.с. 52); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 53); витяг з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 54); квитанцію до прибуткового касового ордеру №17 від 25.09.2024 року (а.с. 54а), акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024 року (а.с. 55).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Стягуючи з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правову допомогу, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості в розмірі 8000,00 грн.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначена правова позиція закріплена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17.
Згідно з підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Пункт 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що забезпечений транспортний засіб - це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
Наведеними положеннями закону визначено, що МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну транспортному засобу, який не є забезпеченим. 
Частиною 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Спосіб відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, визначає суд за вибором потерпілого (ч. 1 ст. 1192 ЦК України) і може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
Наведене відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду у справі №522/15636/16-ц від 11.11.2019 року.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до роз`яснень наданих у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Апеляційний суд враховує, що захист порушеного права забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з порушенням її прав. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
У постанові від 03.10.2019 року у справі №709/1173/17 Верховний Суд зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить мотоцикл «YAMAHA», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
20.08.2022 року о 19:46 водій ОСОБА_1 , керуючи мотоциклом «ІЖ Планета Спорт-350», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по автошляху «смт Водянське - м. Білицьке», здійснив зіткнення з мотоциклом «YAMAHA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 
26.03.2024 року постановою старшого слідчого СВ ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Румянцева В.В. кримінальне провадження №12022052230000239 від 20.08.2022 року за ч. 1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Копію постанови направлено начальнику ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19.06.2024 року в справі №227/1296/24 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно з висновком експерта №038 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження за замовленням ОСОБА_2 від 09.02.2023 року, вартість відновлювального ремонту мотоцикла марки «YAMAHA YZF-R6», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 104701,91 грн.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, який є власником мотоцикла «ГЖ Планета Спорт-350», реєстраційний номер 8968ДОВ, не була застрахована.
Позивач ОСОБА_2 також не мав полісу страхування цивільно-правової відповідальності станом на 20.08.2022 року.
Ухвалою слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31.08.2022 року в рамках кримінального провадження був накладений арешт на транспортний засіб шляхом заборони його відчуження, користування та розпорядження, через що позивач ОСОБА_2 був позбавлений можливості користуватися своєю власністю.
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність факту завдання позивачу шкоди у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася з вини відповідача, розміру завданої шкоди, з наданням належних, допустимих та достовірних доказів. Тому відповідач ОСОБА_1 відповідно до закону зобов`язаний відшкодувати цю шкоду.
Довід апеляційної скарги про неналежність доказу – висновку експерта №038 від 09.02.2023 року апеляційний суд відхиляє, оскільки вказаний висновок складено у відповідності до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду Державного Майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, з належним оглядом пошкодженого транспортного засобу та зазначенням які саме пошкодження зазнав мотоцикл позивача внаслідок ДТП, яке сталося 20.08.2022 року. Будь-яких доказів зворотного відповідач не надав. 
Доводи апеляційної скарги щодо можливого користування позивачем пошкодженим транспортним засобом та можливого скоєння ним інших ДТП є безпідставними та не підтверджується будь-яким доказами, тобто, це є припущеннями відповідача.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, апеляційний суд керується наступним.
Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір №17 про надання правової допомоги від 03.04.2023 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Майоровим С.В.; ордер на надання правничої (правової) допомоги №1141718; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; витяг з Єдиного реєстру адвокатів України; квитанцію до прибуткового касового ордеру №17 від 25.09.2024 року, акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 25.09.2024 року.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою – п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19.
Отже, враховуючи задоволення позовних вимог складність справи, яка на думку апеляційного суду не є складною, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, обґрунтовано частково задовольнив заяву позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а саме, у розмірі 8000,00 гривень, оскільки в цьому обсязі вони відповідатимуть критеріям пропорційності задоволеним позовним вимогам, реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням обставин справи.
Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макєєв Олександр Володимирович, залишити без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2025 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 08 вересня 2025 року.

Суддя: