КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 357/1949/25                                                                                        Головуючий у І інстанції Рижко Г.О.
Провадження №22-ц/824/14063/2025                                                           Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
05 листопада 2025 рокуКиївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Київського обласного центру зайнятості - Зарецької Світлани Вікторівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2025 року у справі за позовом Київського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконного одержаної допомоги по безробіттю,
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2025 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості ОСОБА_1 перебував на обліку в період з 12 травня 2022 року по 02 вересня 2022 року, як такий що шукає роботу. 
12 травня 2022 року Білоцерківським МРЦ ОСОБА_1 було надано статус безробітного з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів у країни, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короно вірусної хвороби (COVID-19) та відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», за його особистою заявою через портал «Дія» та призначено допомогу по безробіттю, відповідно до п.п. 1,3,4 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 
Білоцерківською філією Київського обласного центру зайнятості проведена перевірка достовірності даних та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення». 
При опрацюванні пам`ятки про працевлаштування в період статусу безробітного було виявлено, що безробітний ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з 01 вересня 2020 року по 31 грудня 2022 року з ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС». 
Актом № 1 від 22 лютого 2023 року Березанським управлінням Броварської філії Київського обласного центру зайнятості встановлено, що за адресою місцезнаходження ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС», а саме: м. Березань, вул. Войкова, 36а, відсутня будь яка діяльність, що унеможливлює проведення розслідування страхового випадку факту перебування у трудових відносинах гр-на ОСОБА_1 безпосередньо у роботодавця.
На підставі вищезазначеного акту розслідування та взявши до уваги відомості з ДРЗДСС, Білоцерківською філією Київського обласного центру зайнятості винесено Наказ № 24/01-08 від 13 квітня 2023 року про повернення ОСОБА_1 виплаченої йому допомоги по безробіттю, в сумі 33 802,18 грн за період з 12 травня 2022 року по 02 вересня 2022 року.
Для досудового врегулювання спору відповідачу було направлено претензію № 150/14-03/01-24 від 17 квітня 2023 року та повторно претензію № 621/14-01/14-01-32 від 17 липня 2024 року.
Добровільно у встановлений строк кошти повернуто не було. 
Керуючись ч.1 ст.1212 ЦК України відповідач, як недобросовісний набувач, повинен повернути виплачену йому допомогу по безробіттю.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського обласного центру зайнятості незаконно одержану допомогу по безробіттю в розмірі 33 802,18 грн, а також судовий збір в розмірі 3028,00 грн.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням, представник КОЦЗ - Зарецька С.В.звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач був ознайомлений та власноруч підписав що був ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, тому розумів відповідальність яка на нього покладалась за достовірність поданих до центру зайнятості даних. Тобто, відповідач знав про наслідки, але все одно приховав, що він перебуває в трудових відносинах з TOB «ЕНКОР ПЛЮС», тобто мав прямий умисел, спрямований саме на свідоме неповідомлення про наявність трудових відносин, бо мав на меті незаконно отримувати допомогу по безробіттю.
Оформлення відповідних трудових відносин і, як наслідок, нарахування заробітної плати не могло бути здійснено без відома відповідача та без його безпосередньої участі в процесі працевлаштування шляхом надання відповідних особистих документів. Проте, про перебування в трудових відносинах відповідач центр зайнятості не повідомив.
Вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що з Індивідуальних відомостей вбачається, що ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС» продовжувало сплачувати страхові внески з жовтня 2022 року по грудень 2022 року за  ОСОБА_1 , якого вони звільнили 31 грудня 2021 року та згідно з ДРЗДСС з обміну з Пенсійним фондом України ще й нараховували йому дохід.
Висновок районного суду про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для стягнення з відповідача незаконного отриманих коштів ґрунтується виключно на посиланні на акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 1 від 22 лютого 2023 року, яким встановлено, що проведення розслідування страхового випадку по ОСОБА_1 не відбулося у зв`язку з тим, що ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС» не розшукано.
Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 360 ЦПК України.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень ч. ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив, що 12 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Пунктом 4.2.7 Індивідуального плану працевлаштування безробітного від 13.06.2022 року № 10522261300004 визначено, що клієнт (відповідач у справі) зобов`язується інформувати Центр зайнятості протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на припинення реєстрації безробітного, у разі необхідності та відповідно до законодавства повертати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, що передбачено частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
У додатку 2 до Індивідуального плану працевлаштування безробітного від 13 червня 2022 року № 10522261300004 відповідач ОСОБА_1 підтвердив своїм підписом про те, що з правами та обов`язками безробітного ознайомлений та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей.
Згідно відомостей, що містяться у Персональній картці № 105222051200042 відповідачу було надано статус безробітного з 12 травня 2022  року.
Відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» № 1 від 22 лютого 2023 року встановлено, що за адресою місцезнаходження ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС» відсутня будь-яка діяльність, що унеможливлює проведення розслідування страхового випадку перебування у трудових відносинах гр. ОСОБА_1 безпосередньо у роботодавця. 
З урахуванням вищевикладеного, проведення перевірки щодо перебування у трудових відносинах гр. ОСОБА_1 безпосередньо у роботодавця не виявляється можливим.
Наказом Білоцерківської філії Київського обласного центру зайнятості № 24/01-08 від 13.04.2023 «Про повернення матеріального забезпечення в результаті розслідування страхових випадків» визнано кошти, виплачені як допомога по безробіттю в сумі 33802,18 грн за період з 12.05.2022 по 02.09.2022 такими, що підлягають поверненню.
28 квітня 2023 року Білоцерківська філія Київського обласного центру зайнятості на адресу ОСОБА_1 направила претензію № 150/14-03/01-24 від 17 квітня 2023 року з вимогою повернути незаконно виплачені кошти в сумі 33802,18 грн.
25 липня 2024 року Білоцерківська філія Київського обласного центру зайнятості на адресу ОСОБА_1 повторно направила претензію № 621/14-01/14-01-32 від 17 липня 2023 року з вимогою повернути незаконно виплачені кошти в сумі 33802,18 грн.
Відповідно до довідки № 845 від 09 серпня 2023 року, виданої Білоцерківською філією Київського обласного центру зайнятості дохід ОСОБА_1 у вигляді допомоги по безробіттю у період з 12 травня 2022 року по 02 вересня 2022 року склав 33802,18 грн.
Як убачається з даних про особу з ДРЗДСС ОСОБА_1 за період з травня 2022 року по грудень 2022 року мав дохід у вигляді заробітної плати (доходу) у розмірі 3 300,00 грн щомісячно як найманий працівник на загальних підставах, який було нараховано ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС», дані щодо сплати ЄСВ відсутні.
Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містять відомості про те, що ОСОБА_1 отримував дохід від ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС» у період з січня 2022 року по вересень 2022 року включно.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та достовірних доказів на підтвердження факту укладення трудового договору чи цивільно-правового договору ОСОБА_1 та ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС» та отримання коштів за цим договором і як наслідок недобросовісності у діях відповідача.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.
Ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
Статусу безробітного може набути зокрема особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення»).
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення»).
Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного (ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»).
Реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється, зокрема у разі: встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг; встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг) (п. 8 та 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення»).
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).
Зі змісту вказаної норми закону слідує, що законодавець покладає на застраховану особу обов`язок подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, і лише в разі умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними, з такої особи стягується сума виплаченого забезпечення.
Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Ст. 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Тобто, законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що  ОСОБА_1 у період перебування на обліку в Білоцерківському міськрайонному центрі зайнятості, як безробітний, отримував дохід від ТОВ «Енкор Плюс».
На підтвердження свої вимог позивач подав до суду такі докази: копію персональної картки, відкритої на ім`я відповідача, заяви про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю, індивідуальний план працевлаштування безробітного), акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 1 від 22 лютого 2023 року, у якому зазначено про неможливість проведення розслідування страхового випадку по ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що за адресою місцезнаходження ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС» відсутня будь-яка діяльність, наказу від 13 квітня 2023 року № 24/01-08 «Про відшкодування незаконно отриманих коштів», довідки-розрахунку, даних про особу з ДРЗДСС.
Відповідачем до матеріалів справи на спростування позовних вимог, було долучено витяг відомостей Пенсійного фонду України, отриманих з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідка форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу», з якої не вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС» та отримував дохід у спірний період.
Відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» № 1 від 22 лютого 2023 року, складеного Київським обласним  центром зайнятості Броварської філії Київського обласного центру зайнятості, проведення перевірки щодо перебування у трудових відносинах гр.  ОСОБА_1 безпосередньо у ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС» не виявляється можливим.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц. З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою.
У матеріалах даної справи відсутні докази на підтвердження того, що  ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС» та/або отримання ним доходу у спірний період, тому на думку судової колегії, твердження позивача про  умисне зловживання відповідача своїми обов`язками не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС» вносив свої корегування в ДРЗДСС з метою приховання доходів ОСОБА_1 та сплати за нього страхових внесків апеляційний суд відхиляє, оскільки у Індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні будь-які відомості про сплату страхових внесків ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС». 
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ст. 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача на користь позивача виплаченої допомоги по безробіттю.
Доводами апеляційної скарги позивача не спростовано факт відсутності добросовісності дій відповідача при отримані соціальної виплати та перебування у трудових відносинах з ТОВ «ЕНКОР ПЛЮС», а також умисне невиконання ним своїх обов`язків та зловживання ними з метою безпідставного заволодіння коштами Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України, виплачених в якості матеріального забезпечення на випадок безробіття, тому суд апеляційної інстанції відхиляє їх як необґрунтовані.
Суд першої інстанції виконав вимоги ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення в цивільній справі, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі, правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, у зв`язку з чим дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову КОЦЗ до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
Колегія суддів враховує що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційну скаргу Київського міського центру зайнятості необхідно залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2025 року  у даній справі - без змін.
У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі ст. ст. 141, 382 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника Київського обласного центру зайнятості - Зарецької Світлани Вікторівни залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст. 389 ЦПК України.

 
 
Суддя-доповідач                                                            Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                               С.А. Голуб 
                                                                               
                                                                                              Т.А. Слюсар