ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 725/736/25	Головуючий у 1-й інстанції   Губіш О.А. 	
Провадження № 22-ц/817/809/25 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу №725/736/25 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року, ухвалене суддею Губіш О.А., дати складення повного тексту не зазначено, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі – ТОВ «ФК «ЕЙС», позивач, апелянт), в особі представника Тараненко А.І., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просили стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 554841394 від 21.12.2021 в розмірі 20903.94 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7900 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 13003.94 грн, а також судові витрати.
В обґрунтування позову посилається на те, що 21.12.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №554841394, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 7900.00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.
Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV2W44F. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» свої зобов`язання надати грошові кошти виконало в повному обсязі, перерахувавши грошові кошти в сумі 7900.00 грн на банківську карту № НОМЕР_1 . Натомість, відповідач не виконував умови Договору належним чином, не повністю сплачував платежі, у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість.
Вказує, що 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» і ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався укладенням додаткових угод, на підставі якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №554841394 від 21.12.2021 на загальну суму 20625.86 грн. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, на підставі якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до відповідача на загальну суму 20903.94 грн. 17.04.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №17/04/2024, на підставі якого ТОВ «ФК «ЕЙС» набуто право вимоги до відповідача на загальну суму 20903.94 грн.
Таким чином, оскільки відповідач має непогашену заборгованість, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за Кредитним договором №554841394 від 21.12.2021 у розмірі 20903.94 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2422.40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000.00 грн.
Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 20.05.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «ЕЙС» - адвокат Тараненко А.І. просить скасувати вказане вище рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вказує, що судом першої інстанції встановлено факт укладення та підписання одноразовим персональним ідентифікатором кредитного Договору: «Договір кредитної лінії №554841394 від 21.12.2021 підписаний відповідачем ОСОБА_2 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV2W44F». Факт перерахування грошових коштів на рахунок Боржника: «ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 21.12.2021 надало відповідачу ОСОБА_2 кредит за договором № 554841394 від 21.12.2021 у сумі 7900 грн шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № f8733b4b-9124- 4df3-9e0d-be3759bc193 від 21.12.2021».
Разом з тим, вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу.
Зазначає, що 22.02.2022 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 174 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 14632.28 грн.
Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.
Також, 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №554841394 від 21.12.2021.
20.12.2023 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 2 до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 на загальну суму 20903.94 грн.
17.04.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 17/04/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Відповідно до п.1.2 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу №17/04/24 від 17.04.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 20903.94 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №17/04/24 від 17.04.2024.
Зазначає, що реєстр прав вимоги, Акт прийому-передачі реєстру боржників підписані сторонами, містять всі необхідні дані (сума вимоги, боржник, дата переходу, підписи), а тому є достатніми доказами передачі права вимоги.
Таким чином, вважає, що на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не виникло в майбутньому. Тобто, суд першої інстанції неправильно трактував положення договору та зробив помилковий висновок щодо предмету факторингу, що вплинуло на відмову в задоволенні позову.
Також апелянт просить стягнути з відповідача судові витрати в сумі 18056.00 грн, які складаються з судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2422.40 грн, судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 3633.60 грн, витрат за надання правничої допомоги в суді першої інстанції – 6000.00 грн та витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції – 6000.00 грн.
Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено наступні обставини.
21.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником ОСОБА_2 в електронній формі був укладений Договір кредитної лінії № 554841394 (далі Договір).
Згідно умов п.1.1 Договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді Кредитної лінії на суму 7900.00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі «Правила»).
Відповідно п.1.2 Договору, сума кредитного ліміту, вказана в п.1.1 Договору це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.
За змістом п.1.3 Договору, кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором в сумі 7900.00 грн одразу після укладення Договору, орієнтовна дата повернення якого до 20.01.2022.
Договір кредитної лінії №554841394 від 21.12.2021 підписаний відповідачем ОСОБА_2 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV2W44F.
Згідно довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ОСОБА_2 уклав договір №554841394 від 21.12.2021 за допомогою одноразового ідентифікатора №MNV2W44F, відправленого 21.12.2021 о 18 год. 12 хв. 21 сек., засоби зв`язку для відправлення ідентифікатора: 0686125840.
Відповідно до Заявки на отримання грошових коштів в кредит від 21.12.2021, остання містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем ОСОБА_2 на підставі Договору № 554841394 від 21.12.2021 на суму 7900 грн. Також, у вказаній заяві відповідачем зазначено номер катки 5168-74XX-XXXX-6417.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 21.12.2021 надало відповідачу ОСОБА_2 кредит за договором № 554841394 від 21.12.2021 у сумі 7900 грн шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № f8733b4b-9124-4df3-9e0d-be3759bc193 від 21.12.2021.
Згідно повідомлення АТ «ТАКСОМБАНК» № 3980/47.1.-БТ від 08.08.2024, АТ «ТАКСОМБАНК» підтверджує, що відповідно до договору про організацію взаємодії при переказів коштів фізичним особам № 48 від 18.07.2019 банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів, до яких емітовані електронні платіжні засоби по операціях, вказаних в додатку на 93 аркушах, серед яких 21.12.2021 успішно здійснено платіж № 781165 на картку 5168-74XX-XXXX-6417 на суму 7900 грн.
За змістом розрахунку заборгованості, який складено ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що за період з 21.12.2021 по 22.02.2022 у ОСОБА_2 наявна заборгованість: тіло кредиту 7900.00 грн; нараховані відсотки 12745.86 грн. Також з вказаного розрахунку вбачається, що на виконання умов Договору, ОСОБА_2 23.01.2022 сплатив 15 грн, та 31.01.2022 сплатив 5 грн, всього 20 грн.
28.11.2018 між клієнтом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та фактором ТОВ «Таліон плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі - Договір), відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Згідно Додаткової угоди № 19 від 28.11.2019 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеної між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», п.8.2. Договору викладено в наступній редакції: «8.2. Строк дії цього Договору починає перебіг у момент визначений у п.8.1 цього Договору та закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором».
Згідно Додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеної між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», сторони погодили викласти Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 у новій редакції, в тому числі, п.8.2 Договору викладено в наступній редакції: «8.2 Строк дії цього Договору починає перебіг у момент визначений у п.8.1 цього Договору та закінчується 31.12.2021, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором».
Відповідно до п.1 Додаткової угоди №27 від 31.12.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеної між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору до 31.12.2022, включно.
Згідно Додаткової угоди №31 від 31.12.2022 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеної між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору до 31.12.2023, включно.
За даними Додаткової угоди № 32 від 31.12.2023 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеної між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», сторони домовилися продовжити строк дії Договору до 31.12.2024, у зв`язку із чим погодили внести зміни до п.8.2 Договору, замінивши в ньому дату новою «31 грудня 2024 року».
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 174 від 22.02.2022 до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №554841394 від 21.12.2021, у розмірі 20625.86 грн, з яких 7900.00 грн заборгованість по основному боргу; 12725.86 грн заборгованість по відсотках.
30.10.2023 між Клієнтом ТОВ «Таліон плюс» та Фактором ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Як вбачається із витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023, до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №554841394 від 21.12.2021, у розмірі 20903.94 грн, з яких 7900.00 грн заборгованість по основному боргу; 13003.94 грн заборгованість по відсотках.
17.04.2024 між Клієнтом ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та Фактором ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 17/04/24, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №17/04/24 від 17.04.2024 до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 554841394 від 21.12.2021, у розмірі 20903.94 грн, з яких 7900.00 грн заборгованість по основному боргу; 13003.94 грн заборгованість по відсотках.
За даними виписки ТОВ «ФК «ЕЙС» з особового рахунка за Кредитним договором №554841394 ОСОБА_2 , заборгованість перед ТОВ «ФК «ЕЙС» за кредитним договором №554841394 від 21.12.2021 станом на 30.12.2024 складає 20903.94 грн, з яких: 7900.00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 20903.94 грн - прострочена заборгованість за процентами. Станом на дату 30.12.2024 ТОВ «ФК «ЕЙС» повідомило, що заборгованість за кредитним договором №554841394 від 21.12.2021 не погашена.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, тому суд вважав, що у зв`язку саме з цією обставиною позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «ФК «ЕЙС».
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повному обсязі погодитися не може, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Як встановлено судом, Договір кредитної лінії №554841394 від 21.12.2021 підписаний відповідачем ОСОБА_2 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV2W44F.
Відповідно до Заявки на отримання грошових коштів в кредит від 21.12.2021, остання містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем ОСОБА_2 на підставі Договору № 554841394 від 21.12.2021 на суму 7900 грн. Також, у вказаній заяві відповідачем зазначено номер катки 5168-74XX-XXXX-6417.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 21.12.2021 надало відповідачу ОСОБА_2 кредит за договором № 554841394 від 21.12.2021 у сумі 7900 грн шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № f8733b4b-9124-4df3-9e0d-be3759bc193 від 21.12.2021.
Згідно повідомлення АТ «ТАКСОМБАНК» № 3980/47.1.-БТ від 08.08.2024, АТ «ТАКСОМБАНК» підтверджує, що відповідно до договору про організацію взаємодії при переказів коштів фізичним особам № 48 від 18.07.2019 банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів, до яких емітовані електронні платіжні засоби по операціях, вказаних в додатку на 93 аркушах, серед яких 21.12.2021 успішно здійснено платіж № 781165 на картку 5168-74XX-XXXX-6417 на суму 7900 грн.
Таким чином, вказаний кредитний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
За таких обставин, по кредитному договору, укладеному з ОСОБА_2 в електронній формі було досягнуто згоду з істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо строку кредитування та нарахування відсоткової ставки.
Тому, колегія суддів вважає, що з урахуванням погоджених сторонами умовами кредитного договору стягненню підлягає заборгованість по кредитному договору на загальну суму 20903.94 грн.
Проте, суд першої інстанції, встановивши факт укладення кредитного договору між ОСОБА_2 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», дійшов помилкового висновку про недоведеність наявності у позивача права вимоги до відповідачки за даним кредитним договором.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 
1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 
2) правонаступництва; 
3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 
4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді не укладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17, від 18.10.2018 у справі №910/11965/16.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).
В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до позивача права вимоги за договором від 21.12.2021 року № 554841394 позивач надав суду наступні документи: 
- договір факторингу від 28.11.2018 №28/1118-01, укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»; 
- додаткову угоду №19 від 28.11.2019 до даного договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року; 
- додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018; 
- додаткову угоду №27 від 31.12.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року; 
- додаткову угоду №31 від 31.12.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року; д.
- додаткову угоду № 32 від 31.12.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року; 
- реєстр прав вимоги №174 від 22.02.2022; 
- договір факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс»; 
- реєстр права вимоги №2 від 20.12.2023; 
- договір факторингу №17/04/24 від 17.04.2024, укладений між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс»; 
- реєстр боржників до Договору факторингу №17/04/24 від 17.04.2024; 
- акт прийому-передачі боржників за договором факторингу №17/04/24 від 17.04.2024.
Надані копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_2 за укладеним ним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитним договором.
Також, відповідно до умов договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (п.4.1). Так і умовами договору факторингу №17/04/24 від 17.04.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» передбачено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2 договору факторингу).
Отже, вказаними договорами факторингу чітко визначений момент переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників і позивачем на підтвердження зазначеного надані відповідні докази, зокрема, реєстр права вимоги та акт прийому-передачі реєстру боржників, належним чином підписані.
Крім того, оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором, а договори факторингу відповідачем не оспорювалися, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.
З огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулась заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «ФК «ЕЙС», перейшло право вимоги за кредитним договором кредитної лінії №554841394 від 21.12.2021, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 .
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позову.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дійшов помилкового висновку, що позивачу не перейшло право вимоги по кредитному договору до відповідача, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Щодо витрат на правову допомогу в суді першої та апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Представником позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2422.40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №6600 від 27.01.2025, а за подачу апеляційної скарги сплачено 3633.60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №17837 від 18.06.2025.
Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 6056 грн (2422.40 + 3633.60).
Крім того, апелянт просить вирішити питання судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій та стягнути з позивача 12000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач в позовній заяві заявив вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн та долучив документи на підтвердження понесених позивачем даних витрат.
На підтвердження заявлених вимог в матеріалах справи наявні: договір №03/04/24 від 03.04.2024 про надання правничої допомоги адвокатським бюро «Тараненко та партнери» для ТОВ «ФК «ЕЙС», додаткова угода №4 до Договору про надання правничої допомоги №03/04/24 від 03.04.2024, Акт прийому-передачі наданих послуг від 03.04.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.81).
Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг від 03.04.2024 адвокатським бюро «Тараненко та партнери» надано клієнту юридичні послуги, у вигляді вивчення матеріалів справи та складання позовної заяви у справі за позовом ТОВ «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вартість виконаних робіт становить 6000 грн із витрачанням часу на дану роботу – 4 години.
При подачі апеляційної скарги представник апелянта - адвокат Тараненко А.І. також просив вирішити питання судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та стягнути з відповідача на користь позивача 6000 грн.
На підтвердження заявлених вимог долучив: Акт прийому-передачі наданих послуг від 18.05.2025, згідно з яким за складання апеляційної скарги у справі Мовчана О.В. та вивчення матеріалів справи вартість наданих послуг становить 6000 грн; довіреність на представництво інтересів ТОВ «ФК «ЕЙС» адвокатом Тараненко А.І.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені позивачем, в тому числі на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 12000 грн є завищеними та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_2 на корить ТОВ «ФК «ЕЙС» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 6000 грн.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив фактичні обставини у справі, дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - задовольнити.
Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (ЄДРПОУ: 42986956) заборгованість за кредитним договором № 554841394 від 21.12.2021 у розмірі 20903.94 грн, з яких: 7900 грн – заборгованість по кредиту, 13003.94 грн – заборгованість за відсотками, та судові витрати у розмірі 12056 грн (6000 грн – витрати на професійну правничу допомогу та 6056 грн – витрати зі сплати судового збору).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 
Судді