Справа № 137/771/23
Провадження № 22-ц/801/1847/2025
Провадження № 22-ц/801/1848/2025
Провадження № 22-ц/801/1849/2025
Провадження № 22-ц/801/1896/2025
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року	Справа № 137/771/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.
Секретар: Закернична А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційними скаргами позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 
на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 11 червня 2025 року, 
на додаткове рішення Літинського районного суду Вінницької області від 30 червня 2025 року, 
на додаткове рішення Літинського районного суду Вінницької області від 03 липня 2025 року
і за апеляційною скаргою ОСОБА_3 
на додаткове рішення Літинського районного суду Вінницької області від 30 червня 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (законного представника ОСОБА_6 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – ОСОБА_7 , про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, витребування майна, 
Судові рішення ухвалив суддя Гопкін П. В.
Рішення суду ухвалено о 15:11 в с-щі Літин Вінницької області
Повний текст рішення складено 20 червня 2025 року,
Додаткові рішення від 30 червня 2025 року, від 30 червня 2025 року, від 03 липня 2025 року ухвалено у відсутності учасників справи в с-щі Літин Вінницької області

Встановив:
У липні 2023 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися в суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів – ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, витребування майна.
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2024 року залучено до участі у справі відповідачами після смерті відповідача ОСОБА_8 , його правонаступників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як законного представника малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року виключено із переліку третіх осіб ОСОБА_9 , у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої вимоги позивачі мотивували наступним. Батько позивачів – ОСОБА_10 , відповідач ОСОБА_3 , треті особи – ОСОБА_7 і ОСОБА_9 є між собою братами і сестрами. Їх батьки: батько ОСОБА_11 (дід позивачів) і мати ОСОБА_12 (баба позивачів) під час перебування у шлюбі набули у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на будинковолодіння № НОМЕР_1 від 31 липня 1990 року. Даний будинок перебував у спільній сумісній власності діда і баби та в разі їх поділу їх частки були рівними.
Діду і бабі на праві власності належало право на земельну частку (пай), згідно сертифікатів: серії ВН № 0463171 від 21 жовтня 1997 року та серії ВН № 0463172 від 21 жовтня 1997 року, відповідно.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_11 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на: 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , як частку в спільному майні подружжя; земельну частку (пай) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0463172 від 21 жовтня 1997 року.
ОСОБА_11 за життя не складав заповіту, тому спадщина відкрилася на належне йому майно за законом.
Спадкоємцями першої черги на спадкове майно за законом стали: ОСОБА_12 – його дружина та його діти: ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 .
Спадщину після його смерті за правилами статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття і прийняття спадщини), прийняла його дружина ОСОБА_12 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Інші спадкоємці протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини заяв про прийняття спадщини не подавали і фактично не вступили в управління і володіння спадковим майном.
За свого життя ОСОБА_12 не оформляла своїх спадкових прав.
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_12 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , як частку в спільному майні подружжя; земельну частку (пай) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0463171 від 21 жовтня 1997 року; земельну частку (пай) на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0463172 від 21 жовтня 1997 року.
За життя ОСОБА_12 залишила заповіт від 17 квітня 2001 року, яким заповіла все своє майно в рівних долях на користь трьох дітей: ОСОБА_10 , ОСОБА_7 і ОСОБА_9 .
Після її смерті за правилами статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття і прийняття спадщини), протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, належне їй спадкове майном в порядку спадкування за заповітом прийняли: її син ОСОБА_10 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується актом від 07 жовтня 2002 року та відповіддю на адвокатський запит № 86 від 14 жовтня 2022 року, а також матеріалами цивільної справи № 137/296/15-ц, що знаходиться в архіві Літинського районного суду Вінницької області; її донька ОСОБА_9 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується погосподарською книгою.
ОСОБА_7 спадщину після смерті ОСОБА_12 не прийняла, оскільки не подавала заяв про прийняття спадщини чи відмову від неї та не вступала у фактичне володіння спадковим майном, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 89/2006.
Отже, ОСОБА_10 і ОСОБА_9 набули в порядку спадкування за заповітом по 1/2 частці у праві власності на спадкове майно (житловий будинок і право на земельні частки (пай), що відкрилася після смерті їх матері ОСОБА_13 .
За життя батько позивачів ОСОБА_10 не оформив своїх спадкових прав на спадщину.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 помер. Позивачі, як спадкоємці першої черги за законом, прийняли спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07 листопада 2020 року та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 02 березня 2020 року.
Таким чином позивачам в рівних частках належить все майно, що входить до складу спадщини, яка відрилася після смерті їх батька, оскільки вони її прийняли та яка складається із 1/2 частки у спадковому майні, тобто кожна із позивачів має право на 1/4 частку житлового будинку і прав на земельні частки (паї).
Оформити своє право власності на спадкове майно позивачі не змогли, оскільки ОСОБА_3 оформив на себе право власності на все спадкове майно після смерті ОСОБА_12 .
02 березня 2006 року і 09 березня 2006 року він звернувся до Літинської державної нотаріальної контори із заявами про видачу йому свідоцтв на право на спадщину за законом на належні спадкодавцю – його матері земельні частки (паї).
Літинською державною нотаріальною конторою видано: свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 березня 2006 року, зареєстроване в реєстрі за № 693, відповідно до якого за ОСОБА_3 було посвідчено право власності на земельну частку (пай), що належала померлому ОСОБА_11 на підставі сертифіката серії ВН № 0463172 від 21 жовтня 1997 року; свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 березня 2006 року, зареєстроване в реєстрі за № 691, відповідно до якого за ОСОБА_3 посвідчено право власності на земельну частку (пай), що належала померлій ОСОБА_12 на підставі сертифіката серії ВН № 0463171 від 21 жовтня 1997 року.
Відповідач ОСОБА_3 реалізував своє право на земельну частку (пай) шляхом виділення в натурі та оформлення за собою права власності на земельні ділянки кадастровим номером 0522482200:01:000:0490 площею 1,1184 га та кадастровим номером 0522482200:01:000:0491 площею 1,0995 га.
Літинською державною нотаріальною конторою відповідачу ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 жовтня 2020 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1618, яким було посвідчено його право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Надалі відповідачі уклали між собою договір купівлі-продажу від 14 червня 2022 року, відповідно до якого продавець ОСОБА_3 продав, а покупець ОСОБА_8 купив житловий будинок АДРЕСА_1 та розташовану під ним земельну ділянку кадастровий номер 0522482200:06:002:0540 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.
Позивачі вважають, що видані ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом, якими посвідчено право власності відповідача на земельні частки (паї) та житловий будинок, є недійсними, оскільки були отримані ним за відсутності для цього правових підстав.
Так, ОСОБА_3 після смерті свого батька ОСОБА_11 в межах шести місяців не подавав до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та не вступав у фактичне управління або володіння спадковим майном. Отже, в силу ч. 2 ст. 553 ЦК України (в редакції 1963 року) він відмовився від прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_11 .
Відповідач також не приймав спадщини після смерті його матері ОСОБА_12 , оскільки не був включений до кола її спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину. Отже, він не мав права приймати спадщину після смерті своєї матері, а тому були відсутні передбачені законом підстави для видачі йому свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні частик (паї) та на житловий будинок.
Відповідно до статтей 1301 , ч. 1 ст. 215 і ч. 1 ст. 203 ЦК України є підстави для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, що були видані відповідачу ОСОБА_3 .
Внаслідок незаконних дій відповідача було порушено право позивачів на отримання у свою власність 1/2 частки на житловий будинок та 1/2 частки у праві на земельні частки (пай).
Згідно до статті 392 ЦК України є підстави для визнання за кожною із позивачів право власності по 1/4 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Крім цього відповідачем ОСОБА_3 після оформлення прав власності на будинок оформлено право власності на земельну ділянку кадастровим номером 0522482200:06:002:0540 площею 0,25 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
За правилами частини 1 статті 377 ЦК України та частини 1 статті 120 ЗК України за кожною із позивачів необхідно також визнати право власності по 1/4 частці цієї земельної ділянки.
Також відповідач після оформлення спадкових прав на земельні частки (паї) реалізував їх виділення та оформлення за собою права власності на земельні ділянки кадастровими номерами: 0522482200:01:000:0490 площею 1,1184 га і 0522482200:01:000:0491 площею 1,0995 га.
Таким чином, успадковані позивачами права на земельні частки (паї) на даний час були трансформовані шляхом зміни їх правового статусу та визначення на місцевості конкретних земельних ділянок, що не свідчить про знищення права власності, у зв`язку з чим за кожною з них підлягає визнання права власності по 1/4 кожної земельної ділянки. Ці земельні ділянки перебувають у володіння відповідача ОСОБА_3 . За правилами статті 387 ЦК України є підстави для витребування у нього належних позивачам часток у праві власності на ці земельні ділянки, оскільки вони були набуті незаконно.
Крім цього відповідач ОСОБА_3 продав спірний житловий будинок і земельну ділянку під ним, відповідачу ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 14 червня 2022 року. ОСОБА_3 незаконно отримав документи про право власності на житловий будинок, оскільки для цього були відсутні відповідні правові підстави. Отже, він фактично не мав повноважень власника на розпорядження житловим будинком та земельною ділянкою під ним. Тому їх відчуження порушило права позивачів, оскільки вони позбавлені можливості оформити право власності на вказане майно.
Таким чином є підстави для витребування у відповідача ОСОБА_8 на користь позивачів належні їм частки у праві власності на житловий будинок і земельну ділянку під ним, оскільки вони були відчужені відповідачем ОСОБА_3 , який не мав права цього робити, та вибули з володіння позивачів поза їх волею.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 11 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
Додатковим рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 30 червня 2025 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Мишковської Т. М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, відмовлено.
Додатковим рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 30 червня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_4 – адвоката Грушко Ж. В. задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 по 20 000,00 грн. з кожної у відшкодування витрат за надання правничої допомоги.
Додатковим рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 03 липня 2025 року у задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_14 – адвоката Гурби М. В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка підписана їх представником – адвокатом Гурбою М. В., просять скасувати рішення суду від 11 червня 2025 року та додаткове рішення суду від 03 липня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі їх позовну заяву: 
встановити юридичний факт, що батько позивачів ОСОБА_10 прийняв спадщину після смерті його матері ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 
визнати недійсними: 
свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 жовтня 2020 року, видане державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н. П., зареєстроване в реєстрі за № 1-1618, про визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 ; 
свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 березня 2006 року, видане державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н. П. та зареєстроване в реєстрі за № 693, про визнання за ОСОБА_3 права власності на право на земельну частку (пай), належного померлому ОСОБА_11 на підставі сертифіката серії ВН № 0463172, виданого Літинською районною державною адміністрацією 21 жовтня 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 23 жовтня 1997 року за № 517; 
свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 березня 2006 року, видане державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н. П. та зареєстроване в реєстрі за № 691, про визнання за ОСОБА_3 права власності на право на земельну частку (пай), належного померлій ОСОБА_12 на підставі сертифіката серії ВН № 0463171, виданого Літинською районною державною адміністрацією 21 жовтня 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай        ) 23 жовтня 1997 року за № 516;
визнати за ОСОБА_2 право власності на: 1/4 частку житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 ; на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0522482200:06:002:0540, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/4 частку земельної ділянки площею 1,1184 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0522482200:01:000:0490, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район Дашківецька сільська рада; на 1/4 частку земельної ділянки площею 1,0995 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0522482200:01:000:0491, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район Дашківецька сільська рада;
визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/4 частку житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 ; на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0522482200:06:002:0540, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/4 частку земельної ділянки площею 1,1184 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0522482200:01:000:0490, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район Дашківецька сільська рада; на 1/4 частку земельної ділянки площею 1,0995 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0522482200:01:000:0491, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район Дашківецька сільська рада;
витребувати від ОСОБА_3 та передати ОСОБА_2 : 1/4 частку земельної ділянки площею 1,1184 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0522482200:01:000:0490, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район Дашківецька сільська рада; 1/4 частку земельної ділянки площею 1,0995 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0522482200:01:000:0491, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район Дашківецька сільська рада;
витребувати від ОСОБА_3 та передати ОСОБА_1 : 1/4 частку земельної ділянки площею 1,1184 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0522482200:01:000:0490, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район Дашківецька сільська рада; 1/4 частку земельної ділянки площею 1,0995 га, цільове призначення – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0522482200:01:000:0491, що розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район Дашківецька сільська рада; 
витребувати від ОСОБА_4 та ОСОБА_6 – правонаступників ОСОБА_8 , та передати ОСОБА_2 1/4 частку житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 ; та 1/4 частку земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0522482200:06:002:0540, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
витребувати від ОСОБА_4 та ОСОБА_6 – правонаступників ОСОБА_8 , та передати ОСОБА_1 : 1/4 частку житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 ; 1/4 частку земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0522482200:06:002:0540, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_3 на користь позивачів понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви і апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій.
Зазначили, що рішення суду і додаткове рішення суду вважають незаконним та необґрунтованим з підстав неправильного застосування норм матеріального права та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої неправильно застосував статті 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 року) та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи і безпідставно відмовив у задоволенні позову, пославшись на те, що батько позивачів не прийняв спадщину після смерті його матері ОСОБА_12 ; суд порушив вимоги статтей 15, 16, 203, 215, 388, 392, 1301 ЦК України та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме фактично не досліджував та не давав оцінки решті позовних вимог, крім вимоги про встановлення факту прийняття спадщини: про визнання свідоцтв про право на спадщину, виданих ОСОБА_3 та про визнання за позивачами права власності на спадкове майно та його витребування.
Також судом порушено норми процесуального права та зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи під час розподілу витрат позивача на правничу допомогу. 
В оскаржуваному додатковому рішенні від 03 липня 2025 року суд послався на те, що відмова у задоволенні позову є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Проте позивачі вважають, що заявлений ними позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. У випадку задоволення апеляційної скарги підлягають до стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів витрати на сплату судового збору та витрати на професійну допомогу.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення від 30 червня 2025 року, поданій позивачами ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та підписаній їх представником – адвокатом Гурбою М. В., вони просять скасувати додаткове рішення та ухвалити нове додаткове рішення, яким відмовити в повному обсязі в стягненні з них на користь ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу.
Зазначили, що додаткове рішення суду вважають незаконним з підстав неповного з`ясування обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, а саме статтей 134, 137 ЦПК України.
Так, у порушення вимог статті 134 ЦПК України судом не враховано, що відповідачем ОСОБА_4 до відзиву не додавався попередній розрахунок судових витрат. У порушення вимог статті 137 ЦПК України суд не врахував заяву позивачів про неспівмірність заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу, який є невиправдано завищеним та є неспівмірним із складністю справи, часом необхідним для надання відповідної правничої допомоги, обсягом наданої допомоги, ціною позову та значенням справи для відповідача.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення від 30 червня 2025 року, поданій відповідачем ОСОБА_3 та підписаній його представником – адвокатом Мишковською Т. М., вони просять додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити повністю і стягнути на його користь із позивачів витрати на правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 20 000,00 грн.
Зазначили, що судом допущено порушення процесуального права, суд неналежним чином оцінив докази, подані стороною та не в повній мірі встановив всі обставини по справі, внаслідок чого неправомірно відмовив
Судом не прийнято до уваги, що разом із заявою про ухвалення додаткового рішення було подано належні й допустимі докази, якими підтверджувалося понесення ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн саме у цій справі - № 137/771/23. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 на додаткове рішення суду від 30 червня 2025 року, яким відмовлено у задоволенні його вимог про стягнення витрат на правничу допомогу на його користь, позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду від 30 червня 2025 року – без змін, вказавши, що у випадку, якщо апеляційний суд дійде висновку про наявність підстав для стягнення з позивачів витрат на правничу допомогу, просять зменшити розмір витрат відповідача на оплату правничої допомоги до 5000, 00 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення суду від 11 червня 2025 року, поданому відповідачем ОСОБА_4 і підписаною її представником – адвокатом Грушко Ж. В, вони просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 11 червня 2025 року – без змін.
Інші учасники справи відзив на апеляційні скарги, відповідно, не надали.
У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 – адвокат Гурба М. В. підтримав свої апеляційні скарги, просить їх задовольнити. Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 заперечив, просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення, оскаржене відповідачем, – без змін.
Представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Ткачук В. В. підтримала апеляційну скаргу відповідача, просить задовольнити її, а проти задоволення апеляційних скарг позивачів заперечила, просить залишити оскаржувані ним судові рішення без змін.
Представник відповідача ОСОБА_4 – адвокат Грушко Ж. В. заперечила проти задоволення апеляційних скарг позивачів, просить залишити оскаржувані ними судові рішення без змін і задовольнити апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 .
Відповідач ОСОБА_5 – законний представник малолітньої ОСОБА_6 , і третя особа ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивачів; перевіривши законність і обґрунтованість всіх додаткових рішень суду в межах доводів всіх апеляційних скарг на них, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до задоволення не підлягають, а апеляційна скарга ОСОБА_3 на додаткове рішення суду підлягає до часткового задоволення за таких підстав. 
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Дашковецькою сілььскою радою Літинського району Вінницької області 25 грудня 1954 року (актовий запис № 72), ОСОБА_15 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є: батько ОСОБА_16 , мати ОСОБА_17 (том 1 а. с. 19).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Дашковецькою сільською радою 04 червня 1945 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Дашківці Літинського, його батьками є: батько ОСОБА_11 , мати ОСОБА_12 (том 1 а. с. 20).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області повторно 21 лютого 2008 року (актовий запис № 58 від 12 листопада 1950 року), ОСОБА_9 народилася, ІНФОРМАЦІЯ_8 , її батьками є: батько ОСОБА_11 , мати ОСОБА_12 (том 1 а. с. 21).
Свідоцтво № 479 від 31 липня 1990 року про право особистої власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Дашковецької сільської ради свідчить про те, що житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_11 на праві особистої власності (том 1 а. с. 22).
Згідно відповіді старости сіл Дашківці, Лукашівка, Іскриня № 12 від 03 лютого 2023 року, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 1944 року, по день смерті (згідно записів погосподарських книг по Дашковецькій сільській раді). Дійсно ОСОБА_12 проживала до дня смерті свого чоловіка ОСОБА_18 по АДРЕСА_1 (згідно записів погосподаських книг по Дашковецькій сільській раді) (том 1 а. с. 23).
Згідно записів у погосподарській книзі № 10 за 2001-2005 роки по Дашковецькій сільській раді: особовий рахунок № НОМЕР_5 (за земельнокадастровою книгою № 829) членом господарства, записаним першим є ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , голова сім`ї, пенсіонерка за віком; відношення до члена домогосподарства, записаного першим – дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , інвалід 2 групи з праці довічно. У книзі відмічено: ОСОБА_12 померла (том 1 а. с. 24).
Згідно записів у погосподарській книзі № 9 за 1996-2000 роки (с. Дашківці): особовий рахунок № НОМЕР_6 (за земельнокадастровою книгою № 829) членом господарства, записаним першим є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , голова сім`ї, пенсіонер; відношення до члена домогосподарства, записаного першим – дружина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , пенсіонерка; дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , інвалід 2 групи праці довічно. У книзі відмічено: ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 стала головою сім`ї (том 1 а. с. 25).
Згідно записів у погосподарській книзі за 1991-1995 роки (с. Дашківці): особовий рахунок № НОМЕР_7 (за земельнокадастровою книгою № 829) ( АДРЕСА_2 ), членом господарства, записаним першим є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , голова сім`ї, пенсіонер; відношення до члена домогосподарства, записаного першим – дружина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , пенсіонерка; дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , інвалід 2 групи праці довічно (том 1 а. с. 26).
Згідно записів у погосподарській книзі № 9 Дашковецької сільської ради на 1986-1987-1989-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_8 (за земельнокадастровою книгою № 791) ( АДРЕСА_2 ): головою сім`ї є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , голова сім`ї, пенсіонер; відношення до голови сім`ї – дружина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , пенсіонерка; дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , інвалід 2 групи праці довічно (том 1 а. с. 27).
Згідно записів у погосподарській книзі села Дашківці за 1983-1985 роки особовий рахунок № НОМЕР_9 (за земельнокадастровою книгою № 791) ( АДРЕСА_2 ) головою сім`ї є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , голова сім`ї; відношення до голови сім`ї – дружина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , політехнічний інститут, 4 курс (том 1 а. с. 28).
Згідно записів у погосподарській книзі села Дашківці за 1980-1982 роки особовий рахунок № НОМЕР_10 (за земельнокадастровою книгою № 791) (вулиця Косіора, 84): головою сім`ї є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , голова сім`ї, пенсіонер; відношення до голови сім`ї – дружина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , пенсіонерка; дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , політехнічний інститут, 4 курс, вибув в м. Івано-Франківськ (том 1 а. с. 29).
Рішенням 38 сесії 6-го скликання Дашковецької сільської ради Літинського арйону Вінницької області № 945 від 18 вересня 2015 року «Про перейменування вулиць та провулків в населених пунктах Дашковецької сільської ради» перейменовано АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 30).
Сертифікат на право на земельну частку пай серії ВН № 0463171, виданий 21 жовтня 1997 року ОСОБА_12 , згідно якого їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВАТ «Дашківці» розміром 1,50 в умовних кадастрових гектарах (том 1 а. с. 31).
Сертифікат на право на земельну частку пай серії ВН № 0463171, виданий 21 жовтня 1997 року виданий ОСОБА_11 , згідно якого йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВАТ «Дашківці» розміром 1,50 в умовних кадастрових гектарах (том 1 а. с. 32).
ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Дашковецькою сільською радою видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_11 , актовий запис № 20 (том 1 а. с. 33).
Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданого 09 березня 2006 року у спадковому реєстрі відсутня інформація (том 1 а. с. 34).
ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що виконавчим комітетом Дашковецької сільської ради видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_12 , актовий запис № 42 (том 1 а. с. 35).
Згідно заповіту від 17 квітня 2001 року ОСОБА_12 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , в рівних долях. Заповіт складений та підписаний ОСОБА_12 та 17 квітня 2001 року посвідчений секретарем виконавчого комітету Дашковецької сільської ради Погорілою Ганною Іванівною і зареєстрований в реєстрі за № 50. У заповіті зроблені відмітки: «Дія вчинена вдома у зв`язку з хворобою заповідача о 12:30 год», «Даний заповіт по Дашковецькій сільській раді не відмінений і не скасований, що засвідчила секретар виконкому 25 лютого 2008 року (том 1 а. с. 36).
Актом від 07 жовтня 2022 року ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 засвідчили, що ОСОБА_10 проживав з своєю матір`ю ОСОБА_12 перед її смертю за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 після смерті своєї матері ОСОБА_12 продовжував проживати в будинку по АДРЕСА_1 , здійснював фактичне володіння і користування вказаним будинком, в тому числі догляд за будинком та територією біля нього. В акті зазначено, що підписи осіб засвідчені старостою сіл Дашківці, Лукашівка, Іскриня Тетяною Третяк (том 1 а. с. 37).
Відповіддю Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області за № 86 від 14 жовтня 2022 року, яка складена на підставі свідчення сусідів зазначається про те, що 07 жовтня 2022 року було складено акт опитування сусідів, згідно поставлених питань в адвокатському запиті: ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_12 , до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_1 більшість на вихідні дні. Після її смерті ОСОБА_10 переважно проживав там більшість по вихідних днях, здійснював догляд за будинком та прибудинковою територією. Також там проживала донька померлої ОСОБА_9 . ОСОБА_12 та ОСОБА_11 виділялися земельні частки (паї) в натурі на території Дашковецької сільської ради, які успадкував ОСОБА_3 (кадастровий номер 0522482200:01:000:0490 площа 1,1184 га та кадастровий номер 0522482200:01:000:0491 площа 1,0995 га), які знаходяться в оренді ПрАТ «Дашківці» (том 1 а. с. 38).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 березня 2006 року державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н. П. на підставі статті 529 ЦК України (1963 року), та зареєстрованого в реєстрі за № 691, спадкоємцем майна ОСОБА_12 є її син ОСОБА_3 ; спадкове майно складається із: права на земельну частку (пай), яке перебувало у СВАТ «Дашківці», розміром 1,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного померлій на підставі сертифіката серії ВН № 0463171, виданого Літинською районною державною адміністрацією 21 жовтня 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 23 жовтня 1997 року за № 516 (спадкова справа № 89/2006) (том 1 а. с. 39). 
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 березня 2006 року державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н. П. на підставі статті 529 ЦК України (1963 року), та зареєстрованого в реєстрі за № 693, спадкоємцем майна ОСОБА_11 є його син ОСОБА_3 ; спадкове майно складається із: права на земельну частку (пай), яке перебувало у СВАТ «Дашківці», розміром 1,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного померлому на підставі сертифіката серії ВН № 0463172, виданого Літинською районною державною адміністрацією 21 жовтня 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 23 жовтня 1997 року за № 517 (спадкова справа № 100/2006) (том 1 а. с. 40).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09 жовтня 2020 року державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н. П. на підставі статті 529 ЦК України (1963 року) і Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року), та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1618, спадкоємцем майна ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його син ОСОБА_3 ; спадкове майно складається з: житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва п № 479 про право власності, виданого виконавчим комітетом Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області 31 липня 1990 року (том 1 а. с. 43).
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами загальною площею 98,4 кв. м., житловою площею 76,1 кв. по АДРЕСА_1 , зареєстрований 14 червня 2022 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Жуковською І. В. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 487, виданий 14 червня 2022 року, за власником ОСОБА_8 (том 1 а. с. 44).
ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що Вінницьким міським відділом державіної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_13 , актовий запис № 573 (том 1 а. с. 46, 47).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_14 , виданого міськвідділом ЗАГС м. Вінниці 16 грудня 1985 року (актовий запис № 5794 від 16 грудня 1985 року), ОСОБА_1 народилася, ІНФОРМАЦІЯ_14 , її батьками є: батько ОСОБА_10 , мати ОСОБА_22 (том 1 а. с. 48).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_15 , виданого: м. Вінниця міськвідділом ЗАГС 31 січня 1989 року (актовий запис № 454 від 31 січня 1989 року), ОСОБА_2 народилася, ІНФОРМАЦІЯ_15 , її батьками є: батько ОСОБА_10 , мати ОСОБА_22 (том 1 а. с. 49).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 листопада 2020 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В. на підставі статті 1261 ЦК України, та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1510, спадкоємцями майна ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , є його: дочка ОСОБА_2 – в 1/2 частці; ОСОБА_1 – в 1/2 частці; спадкове майно складається із 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 , належної в 1/4 частці особисто померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 12 березня 2009 року та в 1/12 частці на підставі зазначеного свідоцтва про право власності дружині померлого ОСОБА_22 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_16 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_10 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Спадкова справа № 156/2020 (том 1 а. с. 50, 51).
Із відповіді старости сіл Дашківці, Лукашівка, Іскриня Тетяни Третяк від 11 липня 2023 року за № 85 вбачається, що ОСОБА_9 , 1950 року народження, дійсно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 до 04 листопада 2015 року, коли вибула до смт Брацлав в психоневрологічну лікарню (том 1 а. с. 68).
Із наявної в матеріалах цивільної справи копії спадкової справи № 100/2006 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 (розпочата 09 березня 2006 року, закінчена 09 жовтня 2020 року) (том 1 а. с. 99-116) вбачається, що спадкова справа відкрита за заявою ОСОБА_3 , який 09 березня 2006 року подав до нотаріальної контори заяву із проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишивши спадкове майно: житловий будинок, сертифікат на право на земельну частку (пай), грошовий вклад, яке він прийняв. Повідомив, що крім нього, спадкоємцями є діти померлого: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , пережилого подружжя немає.
ОСОБА_10 подав до Літинської державної нотаріальної контори заяву від 10 лютого 2006 року, зареєстровану в реєстрі за № 27, якою повідомив про те, що від своєї частки на земельний пай, що залишився після смерті його батька ОСОБА_11 , він відмовляється на користь свого брата ОСОБА_3 .
ОСОБА_7 подала до Літинської державної нотаріальної контори заяву від 10 лютого 2006 року, зареєстровану в реєстрі за № 30, якою повідомила про те, що від своєї частини на земельний пай, що залишився після смерті її батька ОСОБА_11 , вона відмовляється на користь свого брата ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 квітня 2008 року державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н. П. на підставі статті 529 ЦК України (1963 року) і Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року), та зареєстрованого в реєстрі за № 1417, спадкоємцем майна ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його син ОСОБА_3 ; спадкове майно складається із: простих іменних акцій СВАТ «Дашківці» в кількості 9435 штук на загальну суму 2358,75 грн. 
Із наявної в матеріалах цивільної справи копії спадкової справи № 89/2006 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 (розпочата 02 березня 2006 року, закінчена 26 листопада 2008 року) (том 1 а. с. 117-132) вбачається, що спадкова справа відкрита за заявою ОСОБА_3 , який 02 березня 2006 року подав до нотаріальної контори заяву із проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишивши спадкове майно: сертифікат на право на земельну частку (пай), яке він прийняв. Повідомив, що крім нього, спадкоємцями є діти померлого: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , пережилого подружжя немає.
ОСОБА_10 подав до Літинської державної нотаріальної контори заяву від 10 лютого 2006 року, зареєстровану в реєстрі за № 28, якою повідомив про те, що від своєї частки на земельний пай, що залишився після смерті його матері ОСОБА_12 , він відмовляється на користь свого брата ОСОБА_3 .
ОСОБА_7 подала до Літинської державної нотаріальної контори заяву від 10 лютого 2006 року, зареєстровану в реєстрі за № 29, якою повідомила про те, що від своєї частини на земельний пай, що залишився після смерті її батька ОСОБА_11 , вона відмовляється на користь свого брата ОСОБА_3 .
ОСОБА_9 подала 26 лютого 2008 року до Літинської державної нотаріальної контори заяву, зареєстровану в реєстрі за № 294 до спадкової справи № 89/2006, якою повідомила про те, що померла її мати ОСОБА_12 , яка залишила на її ім`я заповіт. На день смерті її матері залишилося майно, яке складається із грошового вкладу, яке вона прийняла і просить видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Повідомила, що спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та пережилого подружжя немає, крім неї спадкоємцями за заповітом є: ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , які проживають у м. Вінниця.
ОСОБА_7 подала 26 лютого 2008 року до Літинської державної нотаріальної контори заяву, зареєстровану в реєстрі за № 259, якою повідомила про те, що на день смерті її матері ОСОБА_12 залишилося майно, яке складається із грошових вкладів на рахунках ОСОБА_23 і вона, усвідомлюючи значення своїх дій та даючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, цією заявою відмовляється від спадщини, яка залишилася після смерті її матері ОСОБА_12 . Також повідомила, що крім неї спадкоємцями є її сестра ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які проживають у м. Вінниця.
ОСОБА_10 подав 26 лютого 2008 року до Літинської державної нотаріальної контори заяву, зареєстровану в реєстрі за № 296, якою повідомив про те, що на день смерті його матері ОСОБА_12 залишилося майно, яке складається із грошових вкладів на рахунках ОСОБА_23 і він, усвідомлюючи значення своїх дій та даючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, цією заявою відмовляється від спадщини, яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_12 . Також повідомив, що крім нього спадкоємцями є його сестри ОСОБА_9 , яка проживає в с. Дашківці, та ОСОБА_7 , яка проживає у м. Вінниця.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26 лютого 2008 року державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н. П. на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконкому Дашковецької сільської ради Літинського району 17 квітня 2001 року за реєстром № 6, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_9 ; спадкове майно складається із: грошових вкладів з нарахованими процентами та усіма видами компенсацій у відділенні Ощадбанку України на суму 3127,80 грн.
ОСОБА_9 подала 26 листопада 2008 року до Літинської державної нотаріальної контори заяву, зареєстровану в реєстрі за № 1469 до спадкової справи № 89/2006, якою повідомила про те, що померла її мати ОСОБА_12 , яка залишила на її ім`я заповіт. На день смерті її матері залишилося майно, яке складається із простих іменних акцій, яке вона прийняла і просить видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Повідомила, що спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та пережилого подружжя немає.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26 листопада 2008 року державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Гуменюк Н. П. на підставі заповіту, та зареєстрованого в реєстрі за № 3970, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_9 ; спадкове майно складається із: простих іменних акцій СВАТ «Дашківці» в кількості 936 штук на загальну суму 234,00 грн. 
Із наданої приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Жуковської І. В. справи на 39-ти аркушах щодо укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку (том 1 а. с. 133-172) вбачається, що 14 червня 2022 року приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Жуковською І. В. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 12 договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, за умовами якого продавець ОСОБА_3 передав у власність покупцю ОСОБА_8 належне йому нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 0522482200:06:002:0540, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташований на ній житловий будинок із прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (том а. с. 134-136).
Згідно відповіді Брацлавського психоневрологічного будинку-інтернату № 339 від 26 вересня 2023 року, ОСОБА_9 , 1950 року народження, рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 23 червня 2015 року у справі № 137/296/15-ц визнана недієздатною; опікуном призначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_17 . 01 листопада 2015 року ОСОБА_9 прибула в Брацлавський психоневрологічний будинок-інтернат на підставі путівки № 87 від 28 жовтня 2015 року, зарахована до списку мешканців будинку-інтернату, прийнята на постійне місце проживання, зарахована на всі види забезпечення. В закладі проживає на даний час. За період проживання опікун ОСОБА_3 відвідував її (том 1 а. с. 186-187, 206-207).
ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Брацлав Тульчинського району Вінницької області, про що Брацлавською селищною радою видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_16 , актовий запис № 139 (том 2 а. с. 1).
Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 23 червня 2015 року, яке набрало законної сили 03 липня 2015 року, у цивільній справі № 137/296/15-ц за заявою ОСОБА_3 , зацікавлена особа – Орган опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації, про визнання особи недієздатною, заяву задоволено. Визнано ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 недієздатною; встановлено над нею опіку, призначивши ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , її опікуном. У даному рішенні вказано, що судом встановлено, що відповідно до акта № 273 від 09 червня 2015 року судово-психіатричної експертизи ОСОБА_9 страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді шизофренії параноїдної форми, внаслідок свого захворювання вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до довідок Дашковецької сільської ради ОСОБА_9 проживає із братом ОСОБА_10 , який зловживає спиртними напоями, не здійснює за нею нагляд та будинок знаходиться в аварійному стані і не придатний для проживання (том 3 а. с. 95).
Староста Дашковецького старостинського округу Т. Третяк у відповіді № 08-01/4-10 від 24 січня 2025 року на адвокатський запит повідомила, що ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 14 квітня 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 не був зареєстрований; він дійсно приїджав до своєї матері ОСОБА_12 до дня її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 більшість на вихідні, допомагати по господарству. за цією адресою була зареєстрована та проживала його сестра ОСОБА_9 , 1950 року народження, яка часто була на лікуванні в психоневрологічній лікарні. По рішенню суду була визнана недієздатною, вибула з місця реєстрації 04 листопада 2015 року у зв`язку із вибуттям на постійне місце перебування в Немирівський район смт. Брацлав в психоневрологічний інтернат, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і була похоронена на кладовищі в с. Дашківці Вінницького району Вінницької області. Після смерті матері та вибуття сестри в психоневрологічний інтернат ОСОБА_10 продовжував приїжджати до батьківського будинку, більшість по вихідних днях та в літній період, в зимовий період в основному був у м. Вінниця, здійснював частковий догляд за будинком та прибудинковою територією. Щодо технічного стану будівлі, то із зовнішньої сторони були велику щілини біля вікон та на зовнішніх кутах будинку, між верандою та житловим будинком була велика тріщина, господарча споруда – сарай, була без даху, який завалився від навали снігу (том 3 а. с. 198). 
Згідно довідки № 19 від 12 січня 2015 року, виданої Дашковецькою сільською радою, ОСОБА_9 , яка є інвалідом 2 групи загального захворювання, дійсно постійно проживає в АДРЕСА_1 разом із своїм братом ОСОБА_10 , який не здійснює за нею догляд, якого вона постійно потребує На даний час проживає у будинку з умовами не придатними для проживання (не опалюється будинок, відсутні продукти харчування, будинок знаходиться в аварійному стані, який потребує капітального ремонту та інше).
Згідно довідки № 20 від 12 січня 2015 року, виданої Дашковецькою сільською радою, ОСОБА_9 , яка є інвалідом 2 групи загального захворювання, дійсно постійно проживає в АДРЕСА_1 , до складу її сім`ї входить: брат ОСОБА_10 , який проживає за вказаною адресою без реєстрації.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що заявлена позивачами вимога про встановлення факту прийняття спадщини їхнім батьком ОСОБА_10 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його матері ОСОБА_12 не підлягає до задоволення, оскільки позивачами не надано жодних доказів здійснення їхнім батьком ОСОБА_10 управління або володіння спадковим майном, що залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його матері ОСОБА_12 .
А оскільки вимоги про визнання права власності на частку нерухомого майна за позивачами та витребування майна є похідними від вимоги про встановлення факту прийняття спадщини, у задоволенні якої суд відмовив, тому такі вимоги не можуть бути задоволені. Тобто, без визнання факту прийняття спадщини неможливо підтвердити право власності на частки нерухомого майна та витребувати їх. Тому суд не вбачає підстав для задоволення решти похідних вимог.
При ухваленні 30 червня 2025 року додаткового рішення про часткове задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_4 – адвоката Грушко Ж. В., яка просила стягнути із позивачів на користь відповідача ОСОБА_4 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42 000,00 грн., та стягнувши по 20 000,00 грн. із кожного позивача на користь відповідача ОСОБА_4 , суд врахував сплату 2000,00 грн. до укладення договору про надання правничої допомоги, а також погодився із твердженням представника позивачів – адвокатом Гурбою М. В. що така сума є значною сумою, проте вона відповідає принципам цивільного судочинства, зокрема такому принципу, як відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. 
При ухваленні 30 червня 2025 року додаткового рішення про відмову у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Мишковської Т. М., яка просила стягнути із позивачів на користь відповідача ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн., суд виходив із того, що витрати на професійну правничу допомогу не були понесені в межах розгляду цієї цивільної справи, оскільки договір про надання правничої допомоги був укладений 07 грудня 2022 року і кошти адвокату сплачені того ж дня, в той час як провадження у цій справі було відкрито 21 липня 2023 року. 
При ухваленні 03 липня 2025 року додаткового рішення про відмову у задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 – адвоката Гурби М. В., який просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених ОСОБА_2 на правничу допомогу адвоката, зазначивши, що вартість наданої правничої допомоги адвоката склала 25 000,00 грн., суд виходив із того, що у задоволенні позову було відмовлено, тому понесені позивачем судові витрати, згідно статті 141 ЦПК України не підлягають стягненню із відповідачів та покладаються на позивача.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду про відмову у задоволенні позовних та при ухваленні додаткових рішень, за виключенням додаткового рішення про відмову у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Мишковської Т. М.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
За змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.
Згідно з пунктом 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право має бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у редакції від 16 січня 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України 1963 року.
Відповідно до положень статті 524 ЦК України, 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ч. 1). Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ч. 2). Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави (ч 3). 
За правилами статей 525 і 526 ЦК України, 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.
Відповідно до статті 529 ЦК України, 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина, яка народилася після його смерті.
Відповідно до статті 534 ЦК України, 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. 
Згідно вимог статті 553 ЦК України, 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на корисить кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або заз заповіто, а також на користь держави або окремих дерєжавних, кооперативних або іншиї громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається (частина 1). Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу) (частина 2).
Відповідно до ст. 548 ЦК України, 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. 
Дії, що свідчать про прийняття спадщини врегульовані нормами статті 549 ЦК України, 1963 року. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (частина 1). Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частина 2).
Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК України 1963 року свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року в справі № 747/467/18 та від 30 січня 2023 року в справі № 463/9696/20 зазначено, що під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.
У постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 305/235/17 та від 03 листопада 2021 року в справі № 452/938/18 вказано, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.
Такий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 305/235/17 та від 03 листопада 2021 року у справі № 452/938/18.
У постанові від 28 вересня 2023 року в справі № 753/22860/17 Верховний Суд зазначив, що прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном або подали державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини.
По справі встановлено, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіту він при житті не склав. За правилами частини 2 статті 524 ЦК України спадкоємство здійснюється за законом.
У своєму позові позивачі вказали на те, що спадщину після смерті ОСОБА_11 прийняла лише його дружина ОСОБА_12 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, тому вона набула права власності на все спадкове майно після смерті свого чоловіка ОСОБА_11 .
Проте такі міркування позивачів спростовуються матеріалами справи та встановленими у судовому засіданні обставинами.
Із досліджених наявних у матеріалах справи копій погосподарських книг по Дашківській сільській раді з 1986 року по 2000 рік вбачається, що разом із спадкодавцем проживали двоє осіб: його дружина ОСОБА_12 та його дочка ОСОБА_9 . ОСОБА_10 не проживав разом із спадкодавцем. 
Позивачами не надано належних доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_10 відповідних практичних дій, направлених на прийняття ним спадщини за законом після смерті свого батька ОСОБА_11 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто у період з 14 квітня 1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_18 : не подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття ним спадщини та фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном.
Таким чином після смерті ОСОБА_11 спадщину за законом прийняли: його дружина ОСОБА_12 і його дочка ОСОБА_9 .
ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно погосподарської книги № 10 Дашковецької сільської ради за 2001-2005 роки разом із нею на день смерті проживала її дочка ОСОБА_9 . 
За життя ОСОБА_12 залишила заповіт, яким все належне їй майно заповіла дітям: ОСОБА_9 ОСОБА_10 і ОСОБА_7 .
ОСОБА_10 як спадкоємець за заповітом після смерті своєї матері протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто у період з 13 серпня 2002 року по 13 лютого 2003 року, не вчинив дій, які би свідчили про прийняття ним спадщини: не подав до державної нотаріальної контори заяву про прийняття ним спадщини та фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном.
ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Позивачі, як спадкоємці за законом після смерті свого батька ОСОБА_10 , у своєму позові не зазначили обставин та не надали відповідних доказів для встановлення таких обставин, за наявності яких можна було би встановити, що ОСОБА_10 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_12 .
Державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини – на той час це була Літинська районна державна нотаріальна контора, заяви про прийняття ним спадщини ОСОБА_10 не подав протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 , із якої вбачається, що спадкова справа відкрита за заявою ОСОБА_24 від 02 березня 2006 року.
Також ОСОБА_10 фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном.
До такого висновку суд, згідно вимог статті 89 ЦПК України,прийшов за наслідками оцінки доказів, здійсненої за своїм внутрішнім переконання після всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо так і їх сукупності.
Так, ОСОБА_10 після смерті своєї матері на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини не вчинив реальних дій щодо управління, розпорядження і користування спадковим майном та підтримання цього майна в належному стані. Спадкоємці ОСОБА_10 – позивачі по справі, у своєму позові не посилалися на те, що після смерті ОСОБА_12 у ОСОБА_10 були документи спадкодавця на належне їй майно; що він підтримував спадкове майно у належному стані. Навпаки наявні в матеріалах докази свідчать про те, що рідна сестра ОСОБА_9 , яка проживала у спадковому будинку та була інвалідом 2 групи загального захворювання, мала у цьому будинку не придатні для проживання умови: будинок не опалюється, відсутні продукти харчування, будинок знаходиться в аварійному стані, який потребує капітального ремонту та інше; технічний стан будівлі був незадовільний – мав тріщини у різних місцях, сарай був без даху так як той завалився від снігу.
Такі обставини свідчать про те, що ОСОБА_10 не підтримував спадковий будинок у належному стані; за наявності сертифікатів на право на земельну частку (пай), не вирішив питання щодо виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) з отриманням державних актів; не вирішив питання щодо отримання державного акта на земельну ділянку площею 0,25 га, на якій знаходиться спадковий будинок тощо. 
Надані стороною позивачів довідки № 19 і № 20 від 12 січня 2015 року, видані Дашковецькою сільською радою, та рішення суду від 23 червня 2015 року у справі № 137/296/15-ц, не є належними і достовірними доказами, оскільки вони не свідчать про вчинення будь-яких практичних дій ОСОБА_10 після смерті його матері протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто у період з 13 серпня 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_19 , які би свідчили про прийняття ним спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.
Судом першої інстанції правильно спростований наданий позивачами акт від 07 жовтня 2022 року, у якому вказано про те, що ОСОБА_10 проживав у спадковому будинку разом із своєю матір`ю і після її смерті здійснив фактичне володіння і користування будинком, у тому числі догляд за будинком та територією біля нього. Таке спростування встановлено поясненнями свідків ОСОБА_25 (староста) та ОСОБА_21 .
Окрім цього в акті зазначено лише в загальному про фактичне володіння і користування будинком та догляд за ним і територією біля нього, без вказівки на те, які саме конкретно дії здійснив спадкоємець (відремонтував стіни, дах, огорожу; побілив, покрасив, поміняв за необхідності те, що вийшло з ладу, зробив доріжки чи відремонтував їх, щось посадив, старе зрізав, зібрав урожай; отримав орендну плату за земельні частки (пай) чи уклав/продовжив/розірвав договори їх оренди тощо; проживаючи у будинку, здійснював оплату за споживання електричної енергії, придбавав дрова/вугілля/газ і багато чого іншого, що вчиняє людина, проживаючи у будинку та маючи у володінні і користуванні цей будинок та земельні ділянки, у тому числі право на них, а також всяке інше).
Згідно вимог статті 553 ЦК України, 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається (частина 1). Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу) (частина 2).
Отже, статтею 553 ЦК України, 1963 року, визначено, що відмова від спадщини вчиняється спадкоємцем протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємець ОСОБА_10 протягом шести місяців не заявив про свою відмову від спадщини, проте він вільно виразив свою волю щодо прийняття ним спадщини за заповітом після смерті його матері, подавши до нотаріальної контори заяви про відмову від частини спадщини: 10 лютого 2006 року про відмову від своєї частки на земельний пай, що залишився після смерті його матері ОСОБА_12 , на користь свого брата ОСОБА_3 ; 26 лютого 2008 року про відмову від спадкового майна, яке складається із грошових вкладів на рахунках Ощадбанку, вказавши в заяві про те, що він, усвідомлюючи значення своїх дій та даючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, цією заявою відмовляється від спадщини, яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_12 .
Починаючи із дня відкриття спадщини після ОСОБА_12 і по закінченню шестимісячного терміну, до дня смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_5 , – на протязі 18 років, ОСОБА_10 не вчинив дій направлених на оформлення своїх спадкових прав.
Оскільки спадкоємець за заповітом ОСОБА_10 не вчинив жодних дій, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті його матері: не подав заву до нотаріальної контори та фактично не вступив в управління чи володіння спадковим майном, тому за правилами частини 2 статті 553 ЦК України, 1963 року, він вважається таким, що відмовився від спадщини.
За наведених обставин вимога позивачів про встановлення факту прийняття спадщини їх батьком ОСОБА_10 після смерті його матері ОСОБА_12 є недоведеною ними належними і допустимим доказами.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно вимог частин 3 і 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6).
У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Враховуючи вказані норми матеріального і процесуального права та встановлені судом фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, колегія суддів вважає, що позивачами не доведений належними, достовірними й достатніми доказами факт прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_3 після смерті його матері ОСОБА_12 , за заповітом, у порядку, визначеному статтею 548 та пунктом 1 частини 1 і частиною 2 статті 549 ЦК України, 1963 року, а саме: спадкоємець не прийняв спадщину після смерті своєї матері згідно її заповіту, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, у зв`язку з чим дана вимога не підлягає до задоволення. 
З огляду на таке є вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивачів про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_10 .
Оскільки ОСОБА_10 є таким, що відмовився від спадщини, до складу якої входила відповідна частка спірного майна: житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями і спорудами та земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, а також право на земельні частки (паї), згідно сертифікатів, відсутні підстави, для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину на майно, що видане на ім`я відповідача у справі ОСОБА_3 ..
Інших підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, що видані на ім`я ОСОБА_3 позивачами не наведено, а також не оспорено іншими спадкоємцями, виданих його на ім`я свідоцтв.
Оскільки свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок та земельні ділянки, що видані на ім`я ОСОБА_3 , не підлягають визнанню недійсними, за підстав, наведених позивачами у їх позові, вважається, що він є законним власником цього спірного майна.
З огляду на викладене відсутні правові підстави для визнання права власності за кожною із позивачів на 1/4 частку житлового будинку з побудовами та на 1/4 частку трьох земельних ділянок і витребування цього майна у законних його власників.
За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивачів до задоволення не підлягає.
Спростування доводів апеляційної скарги викладені у змісті даної постанови.
При цьому суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції № 2) [ВП], § 41.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням встановлених обставин справи, правовідносин, які випливають із встановлених обставин та правових норм, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду не підлягає до скасування, а апеляційна скарга позивачів не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, про що викладено у змісті цієї постанови.
Щодо оскарження додаткових рішень.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. 
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).
Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З урахуванням таких вимог цивільного процесуального закону, і того, що у задоволенні заявлених до ОСОБА_4 вимог відмовлено та доказів щодо понесених відповідачем ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу, надану їй адвокатом Грушко С. В., колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо стягнення на користь цього відповідача із обох позивачів в рівних частках понесених витрат на правничу допомогу.
Тому в цій частині апеляційна скарга позивачів до задоволення не підлягає.
Оскаржуючи додаткове рішення суду від 03 липня 2025 року, позивачі вказали, що суд не вірно послався на те, що відмова у задоволенні позову є підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Позивачі вважають, що заявлений ними позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. У випадку задоволення апеляційної скарги підлягають до стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачів витрати на сплату судового збору та витрати на професійну допомогу.
Оскільки за наслідками розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому на підставі пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачів.
Отже додаткове рішення суду від 03 липня 2025 року відповідає вимогам законності, тому не підлягає до скасування.
Колегія суддів вважає, що підлягає до задоволення апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 в частині оскарження додаткового рішення від 30 червня 2025 року, яким відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Мишковської Т. М. про стягнення із позивачів на користь відповідача ОСОБА_3 судових витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн., з огляду на наведені у даній постанові норми процесуального права, що стосуються судових витрат, понесених стороною у зв`язку із наданням їй професійної правничої допомоги і доказів, наданих відповідачем.
Так відповідачем ОСОБА_3 у підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката Мишковської Т. М. надано: ордер серії АВ № 1104552 від 27 листопада 2023 року (том 1 а. с. 228); договор про надання правничої допомоги від 07 грудня 2022 року, яким у пункті 4.1 визначено, що за надання послуг з правової допомоги клієнт сплачує адвокатові плату у формі гонорару в розмірі 20 000,00 грн. під час підписання даного договору, що підтверджується квитанцією, виданою адвокатом (том 4 а. с. 63-64); описом виконаних робіт по справі № 137/771/23, згідно якого виконані роботи у даній справі на суму 20 000,00 грн. оплачені Семененком В. О. в повному обсязі (том 4 а. с. 62).
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому на підставі пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачів.
З урахуванням всіх обставин справи і заяви представника позивачів про зменшення розміру судових витрат, такі витрати підлягають до стягнення у розмірі 10 000,00 грн., тобто по 5000,00 грн. із кожного позивача.
У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційних скарг позивачів, до задоволення підлягає заява відповідача ОСОБА_4 , подана її представником – адвокатом Грушко Ж. В., в частині відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням наведених вимог процесуального закону щодо таких судових витрат і з урахуванням заяви представника позивачів – адвоката Гурби М. В. про зменшення понесених відповідачем витрат, колегія суддів вважає за можливе стягнути із позивачів в рівних частках на користь відповідача ОСОБА_4 по 3000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд
Постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 11 червня 2025 року, додаткове рішення Літинського районного суду Вінницької області від 30 червня 2025 року та додаткове рішення Літинського районного суду Вінницької області від 03 липня 2025 року залишити без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Додаткове рішення Літинського районного суду Вінницької області від 30 червня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Заяву представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_20 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_17 ) та із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_21 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_18 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_17 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_19 ) по 5000,00 грн. (п`ять тисяч грн.) з кожної, у відшкодування витрат за надання правничої допомоги.
В решті вимог у задоволені відмовити.
В порядку розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом апеляційних скарг, стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_20 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_17 ) та із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_21 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_18 ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_22 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_20 ) по 3000,00 грн. (три тисячі грн.) з кожної, у відшкодування витрат за надання правничої допомоги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий:	М. В. Матківська  	
Судді:	Ю. Б. Войтко  	
  	І. М. Стадник  	

Повний текст судового рішення складений 03 жовтня 2025 року