ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
25 вересня 2025 року
м. Харків
справа № 619/82/25
провадження № 22-ц/818/3339/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.,
суддів: Маміної О.В., Курило О.М.
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 березня 2025 року в складі судді Нечипоренко І.М.,-
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 26112 від 31.03.2021 у розмірі 11700,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.03.2021 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та відповідачем було укладено кредитний договір №26112 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 31.03.2021 на картковий рахунок ОСОБА_1 було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , що являється доказом видачі кредитних коштів. Строк кредиту – 14 днів, стандартна процентна ставка – 2,5% в день або 912,5% річних. 17.02.2022 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило за плату належні йому права вимоги до боржників указаних у реєстрі. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 . На виконання вимог ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» на адресу відповідача була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 26112 від 30.03.2021, проте зазначена вимога була залишена без виконання. Крім того, позивач просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10500,00 грн.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 березня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК КЕШ ТУ ГОУ" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», заборгованість за кредитним договором № 26112 від 31.03.2021 у розмірі 11700,00, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн та 2000,00 грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач надав суду належні докази укладення між сторонами у справі договору кредиту відповідно до заявлених у позові умов та належне виконання ним, як кредитором зобов`язань за договором кредиту. Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором кредиту не виконав, своєчасно грошові кошти отримані на картковий рахунок не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підлягає стягненню на користь позивача. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що відповідач згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від сплати відсотків по кредиту. Проте суд зазначеної обставини не врахував та ухвалив незаконне рішення про стягнення відсотків. Крім цього, апелянт посилаючись на п.5.ч.3 ст.18 Закону України « Про захист прав споживачів», вважає несправедливими умови укладеного між сторонами у справі договору кредиту про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації ( понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. 
Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення у справі, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено, 31.03.2021 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №26112, який підписано відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора (AV2912), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 11), відповідно до якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
У п. 6.7 зазначено, що підписанням цього Договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства.
Відповідно до п.1.1 Договору, ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з п. 1.2, 1.3 Договору, кредит надається строком 14 днів, тобто до 13.04.2021. Строк дії договору 14 днів, але в будь-якому випадку, договір діє до повного його виконання сторонами. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу Тип процентної ставки – фіксована.
Пунктом 2.3 договору визначено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки.
Відповідно до п. 3.3.3 Договору клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.
Згідно з п. 7 договору реквізити та підписи сторін, зокрема, клієнт: рахунок позичальника № НОМЕР_1 .
Крім того 31.03.2021 ОСОБА_1 підписано з використанням одноразового ідентифікатора (AV2912) Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, де зазначено, що сума кредиту – 2000,00 грн, сума комісії за користування кредитом – 300,00 грн, сума нарахованих процентів – 700,00 грн, а всього до оплати – 3000,00 грн (а.с. 12).
З інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 21.05.2024 убачається, що через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція №31718-85249-84853 на суму 2000,00 грн 31.03.2021 о 14:02:08 на платіжну картку номер НОМЕР_1 , кредит № НОМЕР_2 (а.с. 24).
17 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» (Клієнт) та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (Фактор) укладено договір факторингу № 02-17/02/2022 відповідно до якого предметом договору є право грошової вимоги. На умовах даного договору та керуючись статтею 1077 ЦК України Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові своє право грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників (а.с.21-22).
Відповідно до витягу реєстру боржників від 17 лютого 2022 року до договору факторингу № 02-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 26112 від 31.03.2021 загальна сума заборгованості становить 11700,00 грн, з яких: 2 000 грн – заборгованість по тілу кредиту; 9 700 грн – залишок по відсотках, яку позивач просить стягнути на свою користь.
За відомостями виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 26112, де боржником є ОСОБА_1 , за період з 31.03.2021 по 25.06.2024 прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами становить 9700,00 грн. Отже проценти за користування кредитом, що підлягають стягненню з відповідача, становлять 9700,00 грн, виходячи з такого розрахунку: (2000,00 грн х 2,5/100) х 194, де, 2000,00 грн – сума отриманого кредиту, 2,5% - добова процентна ставка згідно з п 1.3 кредитного договору, 194 дні – строк кредитування згідно з п 1.2 та порядок нарахування процентів згідно з п. 2.3 Кредитного договору (а.с. 18).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
В підписаному сторонами договорі ОСОБА_1 разом із основними даними паспорт; ідентифікаційний код; місце реєстрації зазначив номер карткового рахунку.
На підтвердження надання кредитних коштів, позивач надав довідку, ТОВ «Платежі онлайн» від 21.05.2024 з якої убачається, що через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція №31718-85249-84853 на суму 2000,00 грн 31.03.2021 о 14:02:08 на платіжну картку номер НОМЕР_1 , кредит № НОМЕР_2 (а.с. 24).
Оскільки ОСОБА_1 при укладенні договору разом із своїми паспортними даними надав номер карткового рахунку на який було здійснено переказ позивачем коштів, судова колегія вважає, що позивачем доведено факт укладення договору на надання грошових коштів.
Відтак позивач довів належними та достатніми доказами, що зазначена заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору позики.
З наданих апелянтом даних убачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, ветераном АТО. 
Згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів для доведення статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Оскільки відповідач не надав суду жоден з перелічених вище документів, судова колегія погоджується з висновком суду про відсутність у нього підстав звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», з відповідним переліком документів, матеріали справи не містять.
З огляду на зазначене судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про скасування рішення суду про стягнення відсотків. 
Проте особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення так і виконання такого договору.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до кредитного договору №26112 від 31.03.2021 та  додатку до нього  строк дії договору -14 днів, сума кредиту – 2000,00 грн, сума погодженої комісії 300,00 грн, фіксована процентна ставка на день – 2,5%, сума нарахованих процентів за користування кредитом – 700,00 грн, сума нарахованої пені - 5%, а всього до оплати 3000,00 грн. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки (а.с. 11 - 12 ).
За відомостями виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 26112, де боржником є ОСОБА_1 , за період з 31.03.2021 по 25.06.2024 прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами становить 9700,00 грн (а.с. 18).
Суд першої інстанції не врахував, що встановлений сторонами договору кредиту розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим судове рішення підлягає зміні в частині стягнення з відповідача процентів і встановлення їх в розмірі 3000 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь позивача становитиме 5000 грн.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду – зміні в частині визначеного судом розміру заборгованості. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволеним вимогам.
Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Позов задоволено на 42,74 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при зверненні до суду першої інстанції у розмірі 1035,50 грн. Апеляційна скарга задоволена на 51,55 %, тому за подання апеляційної скарги з позивача на користь відповідач підлягає стягненню судовий збір у сумі 1553,35 грн. За результатами взаємозаліку з ТОВ на користь ОСОБА_1 належить стягнути 517,85 грн 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції заява позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10500 грн була задоволена частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 2000 грн в рахунок компенсації витрат на правничу допомогу. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржено та підстави для перерозподілу витрат на правничу допомогу понесені позивачем в суді першої інстанції під час апеляційного перегляду справи відсутні. 
Керуючись ст.ст.367,368, 374, 376,381,382-384,389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 березня 2025 року – змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», заборгованість за кредитним договором № 26112 від 31.03.2021 у розмірі 5000 ( п`ять тисяч ) грн 00 коп.
Стягнути з ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 517 грн (п`ятсот сімнадцять ) грн 85 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови 25.09.2025 року.
Головуючий:                                                         О.Ю. Тичкова

Судді:                                                                 О.В. Маміна

                                                                       О.М. Курило