КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                    
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/6102/2025
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
25 вересня 2025 року                                                                    місто Київ
                                                                                                справа №362/1719/24
                               
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
                  суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.
                  за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суді Київської області від 28 листопада 2024 року, ухвалені під головуванням судді Кравченко Л.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
 
                     В С Т А Н О В И В:
В березні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь майнову шкоду в розмірі 66537,92 грн. та моральну шкоду у розмірі 30000 грн.
В обґрунтування вимог посилалася на те, що 27 жовтня 2023 року о 09:13 год. у смт. Калинівка Фастівського району Київської області по вул. Центральна, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford Transit Connect»,                 д.н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Note», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія                   ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Вказувала, що на момент ДТП автомобіль відповідача був застрахований у НАСК «ОРАНТА».
Відповідно до розрахунку страхового відшкодування НАСК «ОРАНТА» від 21 грудня 2023 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Note», д.н.з. НОМЕР_2 становить 67027,95 грн.; розмір матеріального збитку -            48577,48 грн.; сума страхового відшкодування 46077,48 грн.
Зазначала, що 04 січня 2024 року НАСК «ОРАНТА» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 46077,48 грн. на її рахунок.
Посилалася на те, що вона звернулася до ФОП ОСОБА_4 , який виконав роботи по ремонту її автомобіля та відповідно до рахунку на оплату №030124 від 03 січня 2024 року та акту виконаних робіт №250124 від 25 січня 2024 року вона сплатила 112 615,40 грн. за ремонт належного їй транспортного засобу. 
Вважає, що відповідач має відшкодувати їй різницю між матеріальною шкодою та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 66537,92 грн.
Вказувала, що їй також була завдана моральна шкода.
Рішенням Васильківського міськрайонного суді Київської області від 28 листопада 2024 рокупозов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3  66537,92 грн. завданої матеріальної шкоди, 15000 грн. витрат на надання правової допомоги, 1211,20 грн. сплаченого судового збору.
В задоволенні решти вимог позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача  ОСОБА_1  -  ОСОБА_5  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.    
На обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що позивач може звернутися до відповідача про відшкодування шкоди лише тоді, коли розмір шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, тобто в даному випадку 160000 грн.
Вказував, що НАСК «ОРАНТА» встановила розмір завданої позивачу шкоди і ОСОБА_3 отримавши від страхової кошти погодилася з даною сумою.
Зазначав, що позивач сама вибрала СТО та за завищеними цінами провела ремонт автомобіля.
Вважає, що рахунок на оплату №030124 від 03 січня 2024 року та акт виконаних робіт №250124 від 25 січня 2024 року є неналежними доказами у справі.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник відповідача подав до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи, оскільки відмову у проведенні засідання в режимі відеоконференції він отримав о 13.00 год. 25 вересня 2025 року, а тому не має часу особисто прибути в судове засідання та у зв`язку з перебуванням на лікуванні.
Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки як вбачається з матеріалів справи, 23 вересня 2025 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому останній просив надати йому можливість брати участь у судовому засіданні призначеному на 25 вересня 2025 року о 16.10 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року клопотання представника відповідача  ОСОБА_1 - ОСОБА_2  про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду, оскільки клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференціїподано представником відповідача ОСОБА_2  до Київського апеляційного суду в електронному вигляді шляхом направлення на офіційну електронну адресу Київського апеляційного суду, а не шляхом формування документа у системі «Електронний суд» чи у письмовому вигляді через засоби поштового зв`язку.
Доказів на обгрунтування обставин зазначених у клопотанні щодо перебування представника відповідача  ОСОБА_2 на лікуванні надано не було, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність представника відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2023 року о 09:13 год. у смт. Калинівка Фастівського району Київської області по вул. Центральна, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford Transit Connect»,                      д.н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Note», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія                    ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до зворотнього боку схеми з місця ДТП «Перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих унаслідок ДТП», автомобіль «Nissan Note», д.н.з. НОМЕР_2 зазнав пошкоджень заднього бамперу, задньої кришки багажника, задньої лівої фари.
Згідно до договору страхування №ЕР 215269022 від 21 червня 2023 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ford Transit Connect», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у НАСК «ОРАНТА». Страхова сума за шкоду, заподіяну майну 160000 грн., франшиза 2500 грн.
Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 21 грудня 2023 року, вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що змінюються) становить 67027,95 грн.; розмір матеріального збитку (з урахуванням зносу деталей, що змінюються) - 48577,48 грн.; сума страхового відшкодування - 46077,48 грн.
Листом від 11 січня 2024 року вих. №09-02-17/, НАСК «ОРАНТА» повідомила позивачу, що матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу Nissan Note, д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження при ДТП склав 48577,48 грн. (вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіціенту фізичного зносу складає 67027,95 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 48577,48 грн.) 04 січня 2024 року НАСК «ОРАНТА» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 46077,48 грн. на рахунок позивача.
Як зазначала у позовній заяві позивач, вона звернулася до ФОП ОСОБА_4 , який виконав роботи по ремонту її автомобіля «Nissan Note», д.н.з. НОМЕР_2 на суму 112615,40 грн., що підтверджується рахунком на оплату №030124 від 03 січня 2024 року та актом виконаних робіт №250124 від 25 січня 2024 року.
ОСОБА_3 , звертаючись до суду з даним позовом, вказувала на те, що вартість відновлювального ремонту її автомобіля складає 112615,40 грн., тому різницю між завданою шкодою та страховим відшкодуванням в сумі 66537,92 грн. (112615,40 грн. - 46077,48 грн.) має сплатити відповідач ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).
Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
У постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Аналогічні висновки, викладеного Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 у справі №754/1114/15-ц, від 21 лютого 2020року у справі №755/5374/18, від 22 квітня 2020 року, у справі №756/2632/17, від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18, від 11 серпня 2021 року у справі №554/8473/19.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).
Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу.
Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідальність відповідача була застрахована в НАСК «ОРАНТА» відповідно до договору страхування №ЕР 215269022 від 21 червня 2023 року. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну          160000 грн., франшиза 2500 грн.
НАСК «ОРАНТА» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 46077,48 грн. 
У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснив, що сторона позивача не оспорювала суму страхового відшкодування, яка була виплачена НАСК «ОРАНТА».
Доказів на підтвердження того, що позивач зверталася до НАСК «ОРАНТА» про доплату страхового відшкодування в межах суми ліміту згідно рахунку на оплату №030124 від 03 січня 2024 року та акту виконаних робіт №250124 від 25 січня 2024 року матеріали справи не містять.
Тобто вказані документи не були предметом розгляду НАСК «ОРАНТА».
Щодо посилання сторони позивача на те, що сума виплачена НАСК «ОРАНТА» не покриває дійсні витрати позивача на ремонт автомобіля, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
При цьому, позивач вимог до страхової компанії НАСК «ОРАНТА» щодо стягнення недоплаченого страхового відшкодування в розмірі ліміту відповідальності не пред`являла.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума матеріального збитку у розмірі 20950,47 грн. (67027,95 грн. вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що змінюються) - 46077,48 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування), так як обсяг відповідальності страховика не був вичерпаний і позивач погодилася на суму виплаченого страхового відшкодування.
На вказане вище суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак дійшов передчасного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 66537,92 грн. завданої матеріальної шкоди.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно перерозподілу підлягають і стягнуті з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору.
А відтак, рішення Васильківського міськрайонного суді Київської області від 28 листопада 2024 року в частині задоволених вимог про стягнення з           ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 66537,92 грн. завданої матеріальної шкоди, 15000 грн. витрат на надання правової допомоги та 1211,20 грн. сплаченого судового збору, а всього 82749,12 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь            ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 20950,47 грн., витрати на надання правової допомоги у розмірі 4723,50 грн. та судовий збір у розмірі 381,41 грн. 
Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди, не надано доказів, які б свідчили про настання негативних наслідків для її фізичного та психічного стану.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи, що позивач рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржує.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивачана користь відповідача відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1244,69 грн. 
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
            Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_2 - задовольнити частково.
 
           Рішення Васильківського міськрайонного суді Київської області від 28 листопада 2024 рокув частині задоволених вимог про стягнення з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_3 66537 грн. 92 коп. завданої матеріальної шкоди, 15000 грн. витрат на надання правової допомогита 1211 грн. 20 коп. сплаченого судового збору, а всього 82749 грн. 12 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове.
 
           Стягнути з  ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь  ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 матеріальну шкоду у розмірі 20950 грн. 47 коп., витрати на надання правової допомоги у розмірі 4723 грн. 50 коп. та судовий збір у розмірі 381 грн. 41 коп.
 
          В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суді Київської області від 28 листопада 2024 року - залишити без змін.
 
          Стягнути з  ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 на користь  ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1244 грн. 69 коп.
 
           Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
          Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 13 жовтня 2025 року.
 
Головуючий:
 
Судді: