ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2025 року	Львів	Справа № 466/3218/25 пров. № А/857/31799/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н. В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Матковської З.М.,
за участі секретаря судового засідання      Ханащак С.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2025 року (головуючого судді Баєвої О.І., ухвалене у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Львів) у справі №466/3218/25 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Желіби Сергія Володимировича, Департаменту патрульної поліції третя особа Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Желіби Сергія Володимировича, Департаменту патрульної поліції третя особа Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 4401770 винесену 01.04.2025.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2025 року задоволено позов. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Департамент патрульної поліції подало апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що відеозаписами із нагрудної камери поліцейського чітко зафіксовано факт вчинення правопорушення, адже транспортному засобу яким керував позивач належить номерний знак НОМЕР_1 , а табличка зеленого кольору із так званим «номерним знаком» НОМЕР_2 не відноситься до державних номерних знаків з якими експлуатація транспортного засобу дозволена, а виступає інформаційною табличкою, яка не відповідає Державному стандарту України та не видається територіальними органами з надання сервісних послуг МВС. Позивачем не зазначено, яку саме волонтерську діяльність він проводив на території міста Львова та чи була потреба використовувати відповідні «таблички» замість тих номерних засобів, які дійсно присвоєно цьому автомобілю.
Представник позивача Торопчин О.Д. подав клопотання в якому просить відкласти розгляд справи, також надає пояснення, що його довіритель мав "таблички" прикриття номерних знаків, на транспорт який він використовує як волонтер, маючи відповідне посвідчення волонтера (видано поліцією), так і Довідку з поліції про використання знаків (табличок), з метою унеможливлення ідентифікації ТЗ. На момент складання матеріалів адміністративної практики, поблизу Гарнізонного храму Св. Петра і Павла Прокопчук О.А. очолював колону автівок з гуманітарним вантажем на н.п. Дружківка Донецької області, що вбачається з відео-запису боді-камер ОСОБА_2 . Більш того, Желіба С.В. виявивши порушення в діях ОСОБА_1 не вилучив, (бо не було підстав) інформативні таблички (знаки маскування) на авто, якщо такі не відповідають автомобілю. Якщо взяти до уваги те, що таблички, знаки маскування були видані поліцією ОСОБА_1 неналежно та безпідставно, то з вказаного приводу покликаюсь на позицію Верховного Суду, яка полягає втім: Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Відповідну позицію Великої Палати Верховного Суду висловила у справі 912/2797/21 від 05.07.2023. Окрема ухвала суду у цій справі ніким не оскаржувалась. в діях ОСОБА_2 виявлено дисциплінарний проступок, проте через малозначність вчиненого проступку (застосування жаргонів, русизмів, зневажливого ставлення до громадян, тощо) останнього попереджено про недопустимість вказаної поведінки. Вказане не є видом стягнення, відповідно в силу статуту вказаний вид "впливу" не матиме для порушника ОСОБА_2 жодних правових наслідків.
Колегія суддів відхилила клопотання представника позивача Торопчина О.Д. про відкладення розгляду справи та пояснення долучені до матеріалів справи.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Забродоцька Я.Р. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 01.04.2025 інспектором 1 взводу 1 батальйону 4 роти УПП у Львівській області Желібою С.В. винесено постанову серії ЕНА №4401770 про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1190,00 грн., оскільки 01.04.2025 о 13:06:04 год. водій на пл. Адама Міцкевича у місті Львові керував транспортним засобом марки «Рено» модель «Трафік», колір синій, з номерним знаком, що не належить даному автомобілю з номерним знаком НОМЕР_1 .
Вважаючи постанову серії ЕНА №4401770 від 01.04.2025 протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень 
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII (далі – Закон №3353-XII), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (стаття 53 Закону №3353-XII).
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно вимог пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигналів - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Частиною 1 статті 121-3 КУпАП передбачено відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно із статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до положень підпунктів 3, 8, 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно із статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото – і кінозйомки, відеозапису, засобів фото – і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів. Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні. Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці. Строки та порядок зберігання матеріалів фото- і кінозйомки, відеозапису та результатів їх аналізу встановлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Згідно частин 1, 2 статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься серед інших вказана частина 1 статті 121-3 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху (стаття 121-3 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).
Відповідно до статті 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 справа №537/4012/16-а, від 08.11.2018 справа № 201/12431/16-а, від 23.10.2018 справа № 743/1128/17, від 15.11.2018 справа № 524/7184/16-а.
Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного суду від 20.05.2020 у справі №524/5741/16-а).
Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що згідно довідки Головного управління патрульної поліції в Київській області від 02.01.2024 № 6/109/37/01-2024, ОСОБА_1 являється волонтером батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління патрульної поліції в Київській області та транспортний засіб «Renault Trafiс», VIN НОМЕР_3 , на якому установлено спеціальний номерний знак зеленого кольору КХ 00-50 перебуває на обліку в батальйоні патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління патрульної поліції в Київській області. Довідка дійсна по всій території України. (аркуш справи 39).
Крім того, згідно наданих суду першої інстанції документів, позивач є волонтером Львівського відокремленого підрозділу громадської організації «Ветеранський рух «Ми українці». 
Як вбачається із поданого стороною відповідача відеозапису, позивач зупинився на площі Міцкевича в місті Львові та вказував працівникам поліції, що є волонтером та везе гуманітарну допомогу військовим.
Окремою ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2025 року у справі №466/3218/25 встановлено, що з дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що інспектор ОСОБА_2 в некоректній, а часом і принизливій формі спілкувався спілкувався з водієм ОСОБА_1 , висловлювався щодо номерних знаків волонтера КХ 00-50 жаргоном «Колхоз». Такими своїми діями інспектор УПП у Львівській області ОСОБА_2 порушив правила етичної поведінки поліцейського, згідно яких повинен був поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в позивача повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку. Вказане підтверджується відеофайлами, зокрема clip -0 (12:05 год.). ОСОБА_1 є волонтером БПСПОП «Миротворець», неодноразово нагороджувався відзнаками та нагородами за свою волонтерську діяльність та за сприяння Збройним Силам України. Відтак, на думку суду в сьогоденних реаліях недоречною та неприпустимою є така безтактовна поведінка працівника поліції та його висловлювання жаргоном «колхоз» щодо номерних знаків волонтера, який надає допомогу військовим безпосередньо на передовій, ризикуючи власним життям. Судом постановлено, що обставини, викладені в окремій ухвалі довести до відома начальника Управління патрульної поліції у Львівській області, начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області та начальника Департаменту патрульної поліції України для вжиття відповідних заходів реагування в межах повноважень визначених Законом та недопущення в подальшому подібних порушень норм законодавства. Ухвалу направлено на адресу Управління патрульної поліції у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Департаменту патрульної поліції України для відповідного реагування та надання суду відповіді протягом одного місяця з дня отримання цієї ухвали.
Вказана окрема ухвала набрала законної сили, що апелянтом не заперечується.
Згідно статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується. Окрема ухвала Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Аналізуючи подані відповідачем докази та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачами не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, тобто вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, не доведена в повному обсязі.
Доводи апелянта, що судом першої інстанції не взято до уваги, що табличка зеленого кольору із так званим «номерним знаком» НОМЕР_2 не відноситься до державних номерних знаків з якими експлуатація транспортного засобу дозволена, а виступає інформаційною табличкою є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції врахував відсутність у справі належних доказів, перевірив оскаржену постанову відповідача за визначеними частиною 2 статті 2 КАС України критеріями, вірно керувався чинними нормами законодавства та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, які б були підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності. Також колегія суддів вважає, що в даному провадженні суд перевіряє порушення Правил дорожнього руху в частині притягнення позивача на підставі частини 1 статті 121-3 КУпАП, а тому правопорушення яке було зафіксовано працівниками поліції не може вказувати про встановлення вини позивача, а має розглядатися з урахування належності та наявності відповідних доказів, обставин справи, також апеляційним судом враховано окрему ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2025 року, яка набрала законної сили, подану стороною позивача довідку Головного управління патрульної поліції в Київській області від 02.01.2024 № 6/109/37/01-2024, що ОСОБА_1 являється волонтером батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління патрульної поліції в Київській області та транспортний засіб «Renault Trafiс», VIN НОМЕР_3 , на якому установлено спеціальний номерний знак зеленого кольору КХ 00-50 перебуває на обліку в батальйоні патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець», що спростовує доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.
Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст. 268, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2025 року у справі №466/3218/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не оскаржується.              

                 Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            З.М. Матковська

Повний текст постанови складено 22.09.2025