ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 вересня 2025 року 	м.Суми	

Справа №583/2734/24 
Номер провадження 22-ц/816/879/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І., 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Цурканом Віктором Івановичем, 
на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 жовтня 2024 року у складі судді Сидоренка Р.В. ухваленого в м. Охтирка Сумської області, повне судове рішення складено 21 жовтня 2024 року,
у цивільній справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Цуркана В.І., звернулася до суду із вказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат - ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (рілля) площею 1,00 га, що розташована на території Сонячненської сільської ради Охтирського району Сумської області. 
Батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 померли ще до смерті останнього, сім`ї у ОСОБА_2 не було, рідних дітей немає. Заповіт за життя ОСОБА_2 не складав. 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року ОСОБА_1 визначено додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . 
Однак, позивачка не встигла протягом місяця звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 листопада 2017 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 з підстав повторного звернення. 
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . 
Вважає, що вона є суб`єктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст. 1262 ЦК України як друга черга спадкоємців за законом.
Посилаючись на вищевказані обставини, просила суд  поновити строк позовної давності звернення до суду з даним позовом; у порядку спадкування за законом як спадкоємця другої черги (ст. 1262 ЦК України) після смерті рідного брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку як спадкове майно відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ №711012 від 29 серпня 2002 року площею 1,00 га в межах згідно з планом за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Сонячненської сільської ради Охтирського району Сумської області, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 155.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 жовтня 2024 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Понесені позивачкою судові витрати залишено за нею без відшкодування.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Цуркана В.І., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального  права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для визнання за нею права власності на спадкове майно, так як вона не прийняла спадщину після смерті рідного брата ОСОБА_2 , оскільки по матеріалам судових справ Охтирського міськрайонного суду Сумської області № 583/2734/24, № 583/668/17, №583/2650/17 та №583/2477/21, які оглянуті судом першої інстанції, простежується, що позивачка спадщину після смерті рідного брата прийняла як фактично (вступом у право фактичного користування та володіння земельною ділянкою), так і юридично шляхом звернення до належних інстанцій, але з пропуском строку.
Вказує, що пропуск строку звернення до нотаріуса, з власної необізнаності, не може бути підставою для висновку, що спадкоємець не прийняв спадщину взагалі.
Наголошує на тому, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу, в установлений апеляційним судом строк, подано не було. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с. 23, на звороті).
ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_1 (а.с. 25).
З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 18 січня 1975 року вбачається, що змінено прізвище позивачки з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 (а.с.24).
За життя ОСОБА_2 на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,00 га, яка розташована на території Сонячненської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с. 21– 22).
Згідно з довідкою Сонячненського старостинського округу Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області №02-20/285 від 30 липня 2024 року інформація про посвідчення заповіту ОСОБА_2 відсутня (а.с. 90).
Відповідно до інформації Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 08 серпня 2024 року №02-27/2143 земельна ділянка площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства (Державний акт на право приватної власності на землю серії РЗ №711012) відноситься до земельних ділянок приватної форми власності, яка не оформлена у відповідності до норм чинного законодавства, відомості державного земельного кадастру про неї щодо присвоєння кадастрового номера, персональних даних власника та інші дані відсутні. Тому сільська рада не повноважна змінювати цільове призначення такої земельної ділянки. До комунальної форми власності земельна ділянка не приймалася і відповідно не передавалася іншим суб`єктам у власність чи користування. Заповіт ОСОБА_2 в Сонячненській сільській раді не посвідчувався (а.с. 85).
З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 03 вересня 2024 року №78204145 та від 17 вересня2024 року №78378755 вбачається, що ОСОБА_2 за життя заповіт не складав (а.с. 107-108, 113-116).
З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстави свідоцтва про право на спадщину) від 03 вересня 2024 року №78204133 та від 17 вересня 2024 №78378722 вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 106, 112).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року у справі №583/668/17, яке набрало законної сили 14 липня 2017 року, ОСОБА_1 визначено додатковий строк – один місяць з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14 – 15).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 жовтня 2017 року у справі №583/2650/17, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 22 листопада 2017 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 через повторне звернення з такою вимогою (а.с. 19-21).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2022 року у справі №583/2477/21, яке набрало законної сили 16 січня 2023 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (а.с. 16-18).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , а тому відсутні правові підстави для визнання за нею права власності на земельну ділянку у порядку спадкування.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).
У статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
Статтею 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.
Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.
Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, та у постанові Верховного суду від 21 квітня 2021 року у справі № 332/3923/18.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом.
Вирішення спору щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадкоємцем спадщини.
Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/8397/16-ц, від 11 березня 2021 року у справі № 289/927/19.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 червня 2017 року у справі №583/668/17 ОСОБА_1 визначено додатковий строк – один місяць з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте позивачка протягом визначеного судом строку не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2022 року у справі №583/2477/21, яке набрало законної сили 16 січня 2023 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .
Таким чином встановивши, що ОСОБА_1 спадщину після смерті рідного брата ОСОБА_2 не прийняла, оскільки у визначений судовим рішенням строк не звернулася із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а також позивачці відмовлено у задоволенні її заяви про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку у порядку спадкування.
Відтак, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Цурканом Віктором Івановичем, залишити без задоволення. 
РішенняОхтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 жовтня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов