РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 570/6224/24
Провадження № 22-ц/4815/1413/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  

судді-доповідача - Шимківа С.С.,
суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М., 

учасники справи:
позивач         – Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс",
відповідач         – ОСОБА_1 , 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 серпня 2025 року (ухвалене у складі судді Макеєва С.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  

в с т а н о в и в :

       У грудні 2024 року ТзОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що в особистому кабінеті ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»,   ОСОБА_1 подала заяву на отримання кредиту, таким чином 05.11.2021 року відповідач уклала Договір споживчого кредиту №10004710815 з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», (первісний кредитор), відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в розмірі 7500 грн. 
Товариство належним чином виконало умови Договору, надавши позичальнику грошові кошти. 
05.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором щодо відповідача. 
Позивач зазначає, посилаючись на вимоги чинного законодавства, що у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 29474,95 грн., яку і просив стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 серпня 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено повністю.
Судові витрати покладено на позивача.
Рішення суду обґрунтовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту та розміру заборгованості відповідачки за кредитним Договором №10004710815. У матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, на що відповідачка посилалась у своєму відзиві. Навіть після отримання відзиву позивач будь-якого розрахунку заборгованості не надав. За таких умов суд не може оцінити обгрунтованість суми позову, оскільки з наданих суду доказів не можливо встановити чи здійснювала відповідачка платежі по договору, та за який період і за якою ставкою їй нараховані відсотки.
Не погоджуючись із рішенням суду ТзОВ "Діджи Фінанс" оскаржило його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
У матеріалах справи наявний договір про надання споживчого кредиту № 10004710815 від 05.11.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ "ФК "Інвест Фінанс".
Крім того, в матеріалах справи міститься додаткова угода від 19.11.2021 року про зміну умов договору № 10004710815, згідно якої строк кредитування продовжено до 03.12.2021 року.
Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року ТзОВ "Діджи Фінанс" набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 29474,95 грн., з яких: 7499,50 грн. – сума заборгованості за тілом кредиту та 21975,45 грн. – сума заборгованості за відсотками.
У наданому ТзОВ "ФК "Інвест Фінанс" розрахунку вбачається, що відповідачем здійснювалося погашення кредитної заборгваоності 19.11.2021 року у розмірі 2090,00 грн., що свідчить про підтвердження прийняття укладання додаткової угоди про зміну умов договору № 10004710815 від 05.11.2021 року.
На підтвердження законності нарахування заборгованості за відсотками позивачем до позовної заяви було долучено деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором.
Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту №10004710815 від 05.11.2021, укладений між ОСОБА_1 та ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс». 
Згідно умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 7500 грн., строк надання кредиту 14 днів, до 19.11.2021 року. Процентна ставка 1, 99 відсотків в день. Загальна вартість кредиту 9589,50 грн. Договором передбачена пролонгація кредиту. Даний Договір укладено у електронній формі.
Підтвердженням вчинення електронного правочину у формі електронного документа є Пропозиція укласти електронний договір (оферта) та Заява про прийняття оферти (акцепт) (а.с.21-28).
Крім того, в матеріалах справи міститься Додаткова угода від 19.11.2021 року про зміну умов договору 10004710815, згідно якої строк кредитування продовжено до 03.12.2021 року (а.с.28 зворот-29).
Даний Договір підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» з використанням електронного одноразового ідентифікатора 69338.
Згідно повідомлення Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» №КНО-/55 від 02.08.2024 року, в рамках співпраці з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за договором про обслуговування операцій з переказу коштів з використанням платіжних карток №095/02 від 01.10.2021 року, підтверджено зарахування згідно даних у додатку (а.с. 36).
У додатку до листа №КНО-/55 від 02.08.2024 року, зазначено, що 05.11.2021 року здійснена транзакція, ІD транзакції – 016665414282, на карту НОМЕР_1 , сума транзакції 7500 грн. (а.с. 38).
Відповідно до інформаційної довідки, наданої Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» від 05.02.2025 року, 05.11.2021 року проведена операція на суму 7500 грн. (відправник ТОВ ФК «Інвест Фінанс», ІD транзакції – 016665414282 з використанням сервісу переказу коштів через АТ ПЦМБ на карту НОМЕР_2 (а.с. 147). 
Також, судом встановлено, що 05.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено Договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором №10004710815 щодо відповідача (а.с.30-40).
Відповідно до Додатку №1 до Договору, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29474,95 грн., з яких: 7499,50 грн. - сума заборгованості за тілом та 21975,45 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.71).
ОСОБА_1 було надіслано досудову вимогу про погашення заборгованості за Договором про споживчий кредит №10004710815, що підтверджується листом №3183512104-АВ від 30.10.2023 (а.с.41-42).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 статті 1048 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження заборгованості та її розміру позивач подав до суду першої інстанції заяву (оферту) №10004710815 від 05.11.2021 року, додаткову угоду про зміну умов договору № 10004710815 від 19.11.2021 року, договір факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року, додаток № 1 до договору факторингу, лист АТ "ПУМБ" № КНО-07.8/51476БТ від 05.02.2025 року.
У той же час, виписки з карткового рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості позивачем не надано.
       Відтак, єдиним документом, де зазначений розмір кредитної заборгованості, є витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 року, в якому зазначено, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 10004710815 від 05.11.2021, сума заборгованості за тілом кредиту становить 7499,50 грн., заборгованість за відсотками 21975,45 грн. (а.с. 71).
Проте, колегія суддів вважає, що зазначений документ не є належним доказом наявності заборгованості, враховуючи наступне.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.
Апеляційний суд зауважує, що у справі, яка переглядається, позивач мав можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких суд першої інстанції та апеляційної інстанції був би спроможний самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості. Проте, під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором.
Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.
Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України Рівненський апеляційний  суд,- 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" залишити без задоволення.
Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 14 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                   Шимків С.С.
Судді:                                                           Боймиструк С.В.
       Ковальчук Н.М.