ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 року          м.Дніпро         Справа №  904/627/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач),
суддів: Іванов О.Г., Кощеєва І.М.
при секретарі судового засідання Карпенко А.С.

Представники сторін:
від позивача: Шарамок Поліна Сергіївна (в залі суду) - від Приватного підприємства "Фірма "ФБМ" - керівник, витяг з ЄДР
від позивача: Гейко Валерій Іванович (в залі суду) - від Приватного підприємства "ФІРМА "ФБМ" - адвокат, ордер серія АЕ № 1311430 від 02.12.2021р.
від відповідача: Чимбар Андрій Дмитрович (в залі суду) - від ТОВ "КП Центральний ринок" - адвокат, ордер серія АЕ № 1386092 від 03.01.2025р

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю     "КП Центральний ринок"
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) від 20.08.2024р. та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) від     17.09.2024р. у справі № 904/627/22
за позовом Приватного підприємства "Фірма "ФБМ", м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок", Дніпро 
про стягнення збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди в сумі 1 304 332,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2024р. у справі № 904/627/22:            
          - позов Приватного підприємства "Фірма "ФБМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" про стягнення збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди в сумі 1 304 332,00 грн. – задоволено; 
          - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КП ЦЕНТРАЛЬНИЙ РИНОК" (49038, м. Дніпро, вул. Шмідта, буд. 2, код 01557911) на користь Приватного підприємства "Фірма "ФБМ" (49000, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 8 А, код 19151859) 790 200,00 грн. – збитків у вигляді упущеної вигоди через чинення перешкод у використанні в підприємницькій діяльності майна у вигляді 4-х яток (кіосків) з інвентарним номером № 00016, 00017, 00018, 00019, на яких створено 16 торгових місць, 322 000,00 грн. - збитків у вигляді упущеної вигоди через чинення перешкод у використанні в підприємницькій діяльності майна у вигляді павільйону № 44 "Промтовари", 18 123,99 грн. – судового збору;
          - повернуто Приватному підприємству "Фірма "ФБМ" (49000, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 8 А, код 19151859) з Державного бюджету судовий збір в розмірі 1 440,99 грн., сплачений за платіжною інструкцією № 3529 від 16.02.2022 на суму 19 564,98 грн. 
          Приймаючи оскаржувані рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що рішенням у справі № 904/2651/20 в діях відповідача встановлено факт правопорушення (протиправної поведінки) відносно позивача, яке мало місце станом на дату звернення з позовом у справі № 904/2651/20.
          Виходячи з обставин, встановлених у рішенні суду в справі                                       № 904/2651/20 та наведених доказів у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про доведення позивачем і не спростування відповідачем наявності в діях останнього усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення. При цьому суд погодився з доводами позивача про те, що збитки позивача підтверджуються наведеними вище договорами, які укладалися позивачем з орендарями свого майна ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), доказами сплати орендарями позивачу орендної плати та неможливість укладання договорів оренди майна після чинення перешкод у користуванні майном відповідачем. За наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивач у спірний період міг мати реальну можливість отримати дохід.  Тобто, саме протиправна поведінка відповідача, яка полягає в демонтажі замків на торгівельних місцях та установлені парканів перед торговими місцями позивача та павільйоном №44, що спричинило перешкоди у веденні господарської діяльності, завдала позивачеві збитків, що свідчить про наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і збитками позивача.
          Виходячи з цих встановлених рішенням суду обставин, які входять до предмету доказування у справі № 904/627/22, позивач, обмежуючись 3-річним строком позовної давності, визначив період чинення йому перешкод за який здійснив розрахунок розміру спричинених йому збитків у вигляді упущеної вигоди, а саме:
          - через чинення перешкод у використанні в підприємницькій діяльності майна у вигляді 4-х яток (кіосків) з інвентарними номерами № 00016, 00017, 00018, 00019, на яких створено 16 торговельних місць і які розміщені на торговельному майданчику, розташованому на території центрального ринку міста Дніпро "Озерка" біля магазину "Авангард" за період з 16.02.2019 по 20.05.2020;
          - через чинення перешкод у використанні в підприємницькій діяльності майна у вигляді павільйону № 44 "Промтовари", який розташований на території центрального ринку міста Дніпро "Озерка" за період з 01.03.2020 по 20.05.2020. Відповідач належними та допустимими доказами не спростував  період часу за який позивач розрахував збитки.
          Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2024р. у справі № 904/627/22 заяву Приватного підприємства "Фірма "ФБМ" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
          Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КП ЦЕНТРАЛЬНИЙ РИНОК" (49038, м. Дніпро, вул. Шмідта, буд. 2, код 01557911) на користь Приватного підприємства "Фірма "ФБМ" (49000, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 8 А, код 19151859) суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 80000,00 грн.
          Витрати на правничу допомогу в розмірі 395000,00 грн. покласти на позивача.
          Приймаючи додаткове рішення, судом здійснено детальний та ретельний аналіз наданих адвокатом послуг, що наведений в акті приймання-передачі наданих послуг від 21.08.2024 та детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Гейком В.І. та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги за Договором про надання правничої (правової) допомоги № 1 від 02.12.2021, укладеним між Адвокатським бюро “Адвокатське бюро Валерія Гейка” та Приватним підприємством “Фірма “ФБМ”, та встановлено, що вартість послуг адвоката є завищеною, не відповідає принципу співмірності та розумності, є неспівмірною з часом, витраченим на їх надання.

          Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

          Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок", в якій просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КП (Центральний ринок» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2024р. у справі №904/627/22 задовольнити і скасувати останнє в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Прийняти до розгляду разом з цією апеляційною скаргою докази, а саме: оригінал висновку експерта №1391-04 від 17.04.2023р. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, копію першого (титульного) аркушу технічного паспорту БТІ на об`єкти нерухомого майна, яке розташовується за адресою: Шмідта, 2 в м. Дніпро, копію викопіювання з схематичного плану земельної ділянки до технічного паспорту БТІ щодо фактичного місце розташування торговельних боксів, позначених літ. 2С-1 та 2Р-1 по вул. Шмідта, 2 у м. Дніпро, копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21936664 від 20.02.2009р., оскільки відповідні докази були безпідставно та незаконно відхилені судом першої інстанції, хоча заходились в матеріалах справи станом на момент надходження на повторний розгляд справи до суду першої інстації.

          Також не погодившись з додатковим рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок", в якій просить прийняти до розгляду та розглядати цю апеляційну скаргу на додаткове рішення від 17.09.2024р. у справі №904/627/22 разом з апеляційною скаргою на основне рішення від 20.08.2024р. у справі №904/627/22. Апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «КП Центральний ринок» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2024р. у справі №904/627/22 та додаткове рішення від 17.09.2024р. у справі №904/627/22 задовольнити і скасувати останнє в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви позивача про часткове задоволення заяви останнього про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в сумі 80 000 грн. відмовити в повному обсязі.

          Узагальнення доводів апеляційної скарги:

          Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
          Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові у справі №904/627/22. Усупереч ст. 74, 86, 236 ГПК України суд не дослідив і безпідставно відхилив висновок будівельно-технічної експертизи №1391-04 від 17.04.2023, що міститься у матеріалах справи. Клопотання відповідача від 25.11.2022 та 05.12.2022 про долучення доказів і витребування оригіналів залишені без вирішення, що є істотним процесуальним порушенням (ст. 234 ГПК України).
Також апелянт зауважує на тому, що докази позивача суд визнавав достатніми з підстав «наявності у матеріалах справи» без необхідності їх повторного долучення. Водночас аналогічні за формою докази відповідача були відхилені, що свідчить про упередженість та порушення принципів змагальності й рівності сторін (ст. 13, 43 ГПК України).
          Згідно з висновком експерта, торгові бокси літ. « 2Р-1» і « 2С-1» за адресою м. Дніпро, вул. Степана Бендери, 2: є нерухомим майном, пов`язаним із земельною ділянкою пальовим фундаментом; відповідають технічному паспорту від 03.11.2008 та віднесені до класу будівель торговельних «павільйони» (ДК 1230.2); зареєстровані у встановленому законом порядку за відповідачем.
          Таким чином, вони не можуть вважатися 16 торговими місцями, які нібито облаштовані позивачем.
          Подані позивачем договори купівлі-продажу контейнерів та кіосків (2007 р.) не підтверджують факту їх переміщення та встановлення на спірній території.
          Докази транспортування та монтажу взагалі відсутні (ст. 76– 77 ГПК України).
          Суд безпідставно задовольнив вимогу про стягнення упущеної вигоди, хоча: акт приватного виконавця від 18.01.2022 підтверджує наявність лише 5 торгових місць, а не 16; павільйон №44 «Промтовари» не міг приносити дохід, оскільки орендар Ркоян Р.Б. припинив підприємницьку діяльність ще 26.03.2021 (ст. 22 ЦК України).
          Наявність зареєстрованого права власності відповідача на бокси виключає можливість задоволення вимог позивача.
          Позивач обрав неналежний спосіб захисту (ст. 16 ЦК України): замість позову про знесення об`єкта нерухомого майна заявив про стягнення упущеної вигоди.
          Суд першої інстанції безпідставно визнав преюдиційним рішення у справі №904/2451/20, предметом якої не було питання власності чи кваліфікації спірних об`єктів як рухомого чи нерухомого майна (ст. 75 ГПК України).
          
          Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) від      17.09.2024р. у справі                    № 904/627/22 обґрунтована наступним:
          Відповідач категорично не погоджується з частковим задоволенням заяви позивача про стягнення з Відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 80 000 грн. Такий висновок зроблено на підставі наступного:
          По-перше, Відповідач оскаржив в апеляційному порядку основне рішення від 20.08.2024р. В разі задоволення апеляційної скарги Відповідача в повному обсязі витрати на професійну правову допомогу не підлягають стягненню з Відповідача, а мають покладатись на Позивача, тому додаткове судове рішення від 17.09.2024р у справі №904/627/22 в разі задоволення апеляційної скарги Відповідача на основне рішення буде підлягати скасуванню в апеляційному порядку від 20.08.2024р.
          По-друге, ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення від 17.09.2924р. у справі №904/627/22 суд першої інстанції:
-          не повно встановив обставини справи, які мають значення для правильного вирішення заяви Позивача стосовно ухвалення оскаржуваного додаткового рішення від 17.09.2024р. у справі 904/627/22;
-          не надав належної правової оцінки обставинам справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення заяви Позивача стосовно ухвалення оскаржуваного додаткового рішення від 17.09.2024р. у справі 904/627/22;
-          поклав в основу рішення суду обставини, які на його думу, не підлягали доказуванню та спростуванню.
          Зокрема, у своїй заяві про стягнення витрат позивача на професійну правову допомогу з відповідача позивач зазначав, що ним (цитую): «Під час розгляду справи ПП «Фірма «ФБМ» понесло такі судові витрати, як витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 475 000,00 грн.» (див. 4 аркуш заяви).
Однак, на підтвердження своєї позиції про те, що позивачем вже понесені відповідні судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу до відповідної заяви позивач не додавав одного доказу на підтвердження вже понесених відповідних судових витрат, що підтверджує необґрунтованість його заяви та лише підтверджує необхідність відмови в задоволенні останньої в повному обсязі.

          Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

          У відзиві позивач заперечує щодо змісту та вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «КП  Центральний ринок», вважає її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, позиція відповідача необґрунтована, не підтверджена належними доказами та спростовується обставинами справи і наступними поясненнями.
          Щодо безпідставності доводів ТОВ «КП Центральний ринок» в апеляційній скарзі про не врахування судом першої інстанції при новому розгляді п. 6.2. Постанови Верховного Суду від 30.01.2024 по справі № 904/627/22.
          ТОВ «КП Центральний ринок» у п. п. 7, 8, 32 своєї апеляційної скарги стверджує про те, що судом першої інстанції, нібито всупереч висновкам Верховного Суду, викладеним в п. 6.2. Постанови від 30.01.2024 по справі № 904/627/22, не була досліджена при новому розгляді та не знайшла свого відображення в оскаржуваному рішенні обставина щодо обрання позивачем неправильного способу захисту своїх прав.
          На думку апелянта позивачем обрано неправильний спосіб захисту його права на використання земельної ділянки, оскільки у такому випадку позивач мав право просити суд звільнення наданої йому земельної ділянки наприклад шляхом знесення, а не просити суд про стягнення упущеної вигоди через нібито неможливість використання позивачем у підприємницькій діяльності 4-х яток (кіосків).
          Проте позивач вважає доводи апелянта ТОВ «КП Центральний ринок» у цій частині апеляційної скарги безпідставними.
          Також  були відсутніми підстави для врахування доводів ТОВ «КП Центральний ринок» у цій частині і у суду першої інстанції під час нового розгляду справи.
          Для того, щоб обґрунтовано стверджувати про те, що правильним способом захисту прав позивача мають бути саме вимоги до відповідача звільнити надану йому земельну ділянку, відповідач, на наш погляд, повинен був належними та допустимими доказами довести факт його права власності на спірне майно, яке розміщено на земельній ділянці, якою користується позивач.
          Проте, як вбачається з оцінки, наданої судом першої інстанції доказам відповідача, щодо зазначених обставин, то відповідачем ТОВ «КП Центральний ринок» не доведено належними, допустимими та достатніми доказами неправильність обраного позивачем ПП «Фірма «ФБМ» способу захисту своїх прав та інтересів.
          З огляду на зазначене позивач вважає доводи апелянта в цій частині апеляційної скарги безпідставними.
                    Щодо безпідставності доводів апелянта ТОВ «КП Центральний ринок» в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не враховано того, що спірне майно, за  яке з нього було стягнуто на користь позивача збитки у вигляді упущеної вигоди, належить на праві власності відповідачу, а не позивачу.
          Апелянт зазначає про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення на користь позивача, суд першої інстанції не врахував, що спірне майно, за яке було стягнуто збитки у вигляді упущеної вигоди, належить на праві власності відповідачу, а не позивачу. В свою чергу неможливо стягнення збитків (упущеної вигоди) за неможливість використання у підприємницькій діяльності майна, яке належить на праві власності не позивачу, а відповідачу.
          Позивач заперечує проти доводів апелянта у цій частині безпідставними з огляду на наступне.
          Щодо підстав звернення ПП «Фірма «ФБМ» до суду з позовом до ТОВ «КП Центральний ринок» про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди
          Звертаємо увагу апеляційного суду на те, що підставою звернення ПП «Фірма «ФБМ» до суду з позовом до ТОВ «КП Центральний ринок» про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в цій судовій справі № 904/627/22 є чинне рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2021 в іншій судовій справі № 904/2651/20 між тими ж сторонами - за позовом ПП «Фірма «ФБМ» до ТОВ «КП Центральний ринок» про усунення перешкод в користуванні майном, яким позивачу усунуто перешкоди в користуванні майном на території ринку «Озерка»:
-          приміщеннями магазину «Авангард»,
-          приміщенням павільйону № 44 «Промтовари»;
-          земельною ділянкою загальною площею 0,0635 га з кадастровим номером № 1210100000:06:090: 0353;
-          земельною ділянкою загальною площею 0,01 га з кадастровим номером № 1210100000:06:090: 0354;
-          торговельним майданчиком, організованим ПП «Фірма «ФБМ» на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 231/1 від 15.02.2001 біля магазину «Авангард», який розташований за адресою: вул. Шмідта 2, м. Дніпро на земельній ділянці, площею 0,0635 га з кадастровим номером № 1210100000:06:090:0353, яка перебуває в користуванні ПП «Фірма «ФБМ».
          При цьому звертаємо увагу суду апеляційної інстанції на суттєві обставини, а саме на те, що під час розгляду господарським судом судової справи № 904/2651/20 відповідач ТОВ «КП Центральний ринок» не стверджував та не надавав суду жодних доказів про наявність у нього прав власності на спірні ятки (кіоски), розміщені на торговельному майданчику, організованому ПП «Фірма «ФБМ» біля магазину «Авангард», а у цій судовій справі № 904/627/22, навпаки, - стверджує та надає докази.
          На думку позивача зміна відповідачем своєї позиції з одних і тих же питань у цій судовій справі на протилежну в порівнянні з позицією в іншій судовій справі, яка вже остаточно розглянута, свідчить, на нашу думку, про недобросовісну поведінку відповідача та про зловживання ним своїми процесуальними правами, що просимо врахувати під час апеляційного перегляду справи.          
          Щодо обставин, які входять до предмета доказування по цій справі
Як вбачається з апеляційної скарги відповідач, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, серед іншого посилається на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення на користь позивача, суд першої інстанції не врахував, що спірне майно, за чинення перешкод в користуванні яким з нього стягнуто збитки у вигляді упущеної вигоди, належить на праві власності відповідачу, а не позивачу.
          Позивач вважає доводи апелянта у цій частині безпідставними.
          Позивач взагалі вважає, що обставини стосовно:
          -          належності/неналежності відповідачу на праві власності спірного майна, яке розташовано на території центрального ринку м. Дніпро «Озерка» за адресою: м. Дніпро, вул. Степана Бандери, 2 та
          -          чинення/не чинення відповідачем позивачу перешкод в користуванні цим майном не входять до предмета доказування по цій судовій справі.
          Предметом доказування в цій судовій справі є стягнення з відповідача на користь позивача спричиненої майнової шкоди (упущеної вигоди) чиненням перешкод у використанні в підприємницькій діяльності майна - магазину «Авангард», павільйону Промтовари № 44, яток (кіосків), які розташовані на торговельному майданчику біля магазину «Авангард», на території центрального ринку м. Дніпро «Озерка» за адресою: м. Дніпро, вул. Степана Бандери (Шмідта), 2, яке вже встановлено чинним рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2021 у справі № 904/2651/20, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2021.
          І вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь спричиненої майнової шкоди (упущеної вигоди) у цій справі обґрунтовані саме встановленим чинним рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2021 у справі № 904/2651/20 фактом чинення відповідачем позивачу перешкод в користуванні певним майном в певний період часу та вимогами законодавства.
          Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
          Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
          Згідно з ч. 2 ст. 224, ч. 1 ст. 225 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.
          Тобто, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
          Як зазначено вище, збитки, як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.
          Також позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що чинним рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2021 у справі № 904/2651/20, зроблено висновок про те, що в діях відповідача (ТОВ «КП Центральний ринок») встановлено цивільне правопорушення, яке мало місце станом на дату звернення з позовом до суду та триває до сьогодні, має триваючий характер, у зв`язку з чим позов задоволено в частині усунення перешкод в користуванні:
-          приміщенням магазину «Авангард», загальною площею 911,8 кв.м,
-          приміщенням павільйону № 44 «Промтовари», загальною площею 79,4 кв.м,
-          земельною ділянкою загальною площею 0,0635 га з кадастровим номером № 1210100000:06:090:0353, яка розташована за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро;
-          земельною ділянкою загальною площею 0,01 га з кадастровим номером № 1210100000:06:090:0354, яка розташована за адресою: вул. Шмідта, 2;
-          торговельним майданчиком, організованим ПП «Фірма «ФБМ» на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 231/1 від 15.02.2001 біля магазину «Авангард», який розташований за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро на земельній ділянці, площею 0,0635 га з кадастровим номером № 1210100000:06:090:0353, яка перебуває в користуванні ПП «Фірма «ФБМ».
          У відзиві на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) від     17.09.2024р. у справі № 904/627/22 ПП «Фірма «ФБМ» заперечує проти змісту і вимог апеляційної скарги в повному обсязі, вважає, що доводи та аргументи ТОВ «КП Центральний ринок», викладені в апеляційній скарзі на додаткове рішення по справі від 17.09.2024 є безпідставними та необґрунтованими, а додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2024 є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалено в повній відповідності до вимог законодавства, а тому не підлягає скасуванню.

          Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

          Згідно із протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.09.2024 для розгляду справи № 904/627/22 визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду: головуючий суддя – Чередко А.Є. (доповідач), судді: Коваль Л.А., Мороз В.Ф.
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2024р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/627/22, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 904/627/22 до Центрального апеляційного господарського суду.
          На виконання вимог ухвали апеляційного суду останнім отримано від господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи                          № 904/627/22.
          На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Коваль Л.А. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2024 року, та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2024р., для розгляду заяв суддів Чередка А.Є., Мороза В.Ф. про самовідвід       визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чередка А.Є., суддів - Мороза В.Ф., Іванова О.Г.
           17.10.2024р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" надійшла заява про відвід колегії суддів Чередка А.Є. (доповідач), суддів - Мороза В.Ф., Коваль Л.А. від розгляду апеляційних скарг при повторному розгляді справи №904/627/22 в апеляційному порядку.
          Проте, за частиною 3 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, що є підставою для відмови в задоволенні заяви про відвід колегії суддів, адже апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2024р. у справі № 904/627/22 на час подання заяви не було відкрито.                       
           05.11.2024 року судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф. подали заяву про самовідвід у справі № 904/627/22 з посиланням на приписи ч. 3 ст. 36 ГПК України. 
          Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2024 в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок"  про відвід колегії суддів Чередка А.Є. (доповідач), суддів - Мороза В.Ф., Коваль Л.А. від розгляду апеляційних скарг в рамках справи №904/627/22  - відмовлено. Заяви суддів Чередка А.Є., Мороза В.Ф. про самовідвід у справі № 904/627/22 задоволено. Справу № 904/627/22 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 ГПК України.
          Згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2024 у даній       справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Іванов О.Г., Кощеєв І.М.
          Ухвалами Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) від           20.08.2024р. та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Назаренко Н.Г.) від   17.09.2024р. у справі  № 904/627/22 Розгляд справи призначити у судовому засіданні на 13.05.2025 об 11:30 годин.
13.05.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

          Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

          Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 540/16 від 17.04.1997 затверджено акт державної технічної комісії від 09.04.1997 про прийняття в експлуатацію магазину загальною площею 918 кв. м по вул. Шмідта, 2, у м. Дніпропетровську збудованого ПП “Фірма “ФБМ”.
          Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 30.12.1997, зареєстрованого за № 000676, Дніпропетровською міською радою народних депутатів Дніпропетровської області надано ПП “Фірма “ФБМ” у постійне користування 0,0635 гектарів землі для здійснення торгівельної діяльності.
          Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 02.02.1998, зареєстрованого за № 000686, Дніпропетровською міською радою народних депутатів Дніпропетровської області надано ПП “Фірма “ФБМ” у постійне користування 0,01 гектарів землі для здійснення торгівельної діяльності.
          Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта Приватне підприємство “Фірма “ФБМ” є власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Шмідта, 2, м. Дніпро (територія Центрального ринку “Озерка”), а саме:
- нежитлова будівля, будівля магазину “Авангард” літ. S-2, S1-2;
- нежитлова будівля павільйон №44 “Промтовари” літ. АЄ-1, АЄ1-2, АЄ2-1 загальною площею 79,4 кв.м.
          Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 231/1 від 15.02.2001 дозволено ПП “Фірма “ФБМ” організувати торгівельний майданчик за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпропетровськ (біля ТЦ “Авангард). Зобов`язано директора ПП “Фірма “ФБМ” забезпечити умови для торгівлі на майданчику згідно з Правилами торгівлі на ринках.
           19.02.2001 позивачем створено торговельний майданчик за адресою: вул. Шмідта, 2 (біля ТЦ “Авангард”) з кількістю торгівельних місць – 16, на підтвердження чого позивачем надано дублікат рішення ПП “Фірма “ФБМ” № 1 від 19.02.2001.
           21.04.2006 між ПП “Бріма” (продавець) з ПП “Фірма “ФБМ” (покупець) укладено Договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 950 (далі - Договір № 950), за умовами пункту 1 якого продавець продав, а покупець купив нежитлову будівлю павільйон №44 “Промтовари” літ. АЄ-1, АЄ1-2, АЄ2-1 загальною площею 79,4 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Шмідта, буд. №2. Ця нежитлова будівля належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. 08.09.2005 за р. № 2792, зареєстрованого КП “Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” 11.10.2005, реєстраційний номер 11712671.
20.02.2007 та 25.05.2007 позивач купив на підставі договорів купівлі-продажу у ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 металевий кіоск з вікнами 6 м, металевий кіоск з тентом та ролетами, металевий бокс з ролетами L=3м, метало-брезентовий контейнер з ролетами.
          Факт набуття позивачем права власності на кіоски (бокси), оформлення зарахування їх до складу основних засобів позивача підтверджується наступними доказами:
- видатковим касовим ордером від 02.04.2007 № 42 щодо купівлі 20.02.2007 ПП “Фірма “ФБМ” у ОСОБА_5 метало-брезентового контейнеру з ролетами;
- платіжними дорученнями № 402 від 17.04.2007, № 381 від 16.03.2007, № 473 від 15.06.2007, № 443 від 16.05.2007, № 539 від 15.08.2007, № 509 від 16.07. 2007, № 661 від 18.12.2007, щодо купівлі 20.02.2007 ПП “Фірма “ФБМ” у ОСОБА_6 металевого кіоску з вікнами, дверми довжиною 6 метрів; 
- платіжними дорученнями № 626 від 16.11.2007, № 656 від 17.12.2007, № 594 від 17.10.2007, № 565 від 14.09.2007, щодо купівлі 20.02.2007 ПП “Фірма “ФБМ” у ОСОБА_6 металевого кіоску з тентовою тканиною та ролетами довжиною 3 м;
- видатковими касовими ордерами № 49 від 27.06.2007, № 52 від 01.08.2007, № 54 від 03.09.2007, № 63 від 01.10.2007, № 68 від 01.11.2007, щодо купівлі 25.05.2007 ПП “Фірма “ФБМ” у ОСОБА_7 металевого боксу з ролетами довжиною 3 м;
- актами приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 20.02.2007 згідно типової форми № 03-1 у кількості 3 шт., 
- актом приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 25.05.2007 згідно типової форми № 03-1, 
- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2021 по справі № 904/2651/20;
- наказом ПП “Фірма “ФБМ” від 01.02.2022 № 1/22 про проведення інвентаризації;
- актом ПП “Фірма “ФБМ” переоцінки основних засобів від 02.02.2022, 
- балансовою довідкою ПП “Фірма “ФБМ” № 2/22 від 02.02.2022.
          Вищезазначені кіоски, бокс, контейнер, розміщені позивачем на торговельному майданчику за адресою: вул. Степана Бандери (Шмідта), 2, м. Дніпро біля магазину “Авангард” відповідно до Положення про порядок облаштування та експлуатації торговельних майданчиків (тимчасових ринків), затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 09.06.1999 №8. 
           17.12.2007 позивач організував на торговельному майданчику 16 торгівельних місць. На підтвердження цих обставин позивач надав Рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 231/1 від 15.02.2001; дублікат Рішення власника ПФ “ФБМ” від 19.02.2001 №1, - дублікат Рішення власника ПП “Фірма “ФБМ” № 4 від 17.12.2007 та схему до нього.
           20.02.2007 придбаний у ОСОБА_5 контейнер та у ОСОБА_6 два кіоски поставлені позивачем на баланс підприємства за інвентарними № 00019, 00016, 00017 та оформлено зарахування їх до складу основних засобів позивача, як матеріальних активів, які очікується використовувати як засоби праці строком більше ніж один рік у господарській діяльності. На підтвердження зазначених обставин позивач надав дублікати актів приймання передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 20.02.2007.
           25.05.2007 придбаний у ОСОБА_7 металевий бокс з ролетами був поставлений позивачем на баланс за інвентарним № 00018 та оформлено зарахування його до складу основних засобів позивача, як матеріального активу, який очікується використовувати як засіб праці строком більше ніж один рік у господарській діяльності. На підтвердження зазначених обставин позивач надав дублікат акту приймання передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 25.05.2007.
          Відповідно до Акту № 1 від 25.01.2011 про вилучення до знищення документів і справ, що не внесені до Національного фонду, на підставі “Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств із зазначенням термінів зберігання документів”, відібрані до знищення, як такі, що не мають науково-історичної цінності і втратили практичне значення документи ПП “Фірма ФБМ”, зокрема - Касові документи (прибутково-видаткові касові ордери, пл. відомості, корінці квитанції та ін.) за 2005 - 2007 роки були знищені.
           01.01.2017 ПП “Фірма “ФБМ”, як орендодавець, з Шкаєвою О.Ю., як орендарем, уклали Договір №  3 оренди торговельного місця (далі - Договір №3), за умовами якого:
- предметом Договору є 3 торговельних місць загальною площею 3 м2 на території торговельного майданчика ПП “Фірма “ФБМ”, вул. Шмідта, 2 (далі - об`єкт оренди) та надається Орендодавцем у тимчасове користування Орендареві для провадження торговельної діяльності (торгівля непродовольчою групою товарів) (пункт 1.1);
- орендна плата за об`єкт оренди становить за місяць оренди 3 850 грн (пункт 9);
- договір укладено строком на один рік та він діє з 01.01.2017 до 31.12.2017 включно (пункт 16);
- договір підлягає автоматичному продовженню на той самий строк і на тих самих умовах, що передбачені договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження договору (пункт 18).  
          Рішенням суду у справі №904/2651/20 в діях відповідача встановлено факт правопорушення (протиправної поведінки) відносно позивача, яке мало триваючий характер, у зв`язку з чим позов ПП “Фірма “ФБМ” до ТОВ “КП Центральний ринок” задоволено в частині усунення перешкод в користуванні майном: приміщенням магазину “Авангард”, загальною площею 911,8 м2; приміщенням павільйону № 44 “Промтовари”, площею 79,4 м2, земельною ділянкою загальною площею 0,0635 га з кадастровим номером №1210100000:06:090:0353, яка розташована за адресою: вул. Шмідта 2, м. Дніпро; земельною ділянкою загальною площею 0,01га з кадастровим номером №1210100000:06:090:0354, яка розташована за адресою: вул. Шмідта 2;  торговельним майданчиком, організованим ПП “Фірма “ФБМ” на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 231/1 від 15.02.2001 біля магазину “Авангард”, який розташований за адресою: вул. Шмідта 2, м. Дніпро на земельній ділянці, площею 0,0635га з кадастровим номером №1210100000:06:090:0353, яка перебуває в користуванні ПП “Фірма “ФБМ” шляхом демонтажу власними силами, за власний кошт металевого паркану сірого кольору по периметру (навколо) магазину “Авангард” і навколо павільйону № 44 “Промтовари” та демонтажу замків на торговельному майданчику поруч з магазином “Авангард”.
          З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2021 Адвокатське бюро "АДВОКАТСЬКЕ БЮРО ВАЛЕРІЯ ГЕЙКА" (далі Адвокатське бюро) та  ПП "Фірма "ФБМ" (далі Клієнт) уклали Договір про надання правничої (правової) допомоги № 1 (далі Договір), за п. 1. якого Клієнт в порядку та на умовах визначених цим Договором дає завдання-доручення, а Адвокатське бюро зобов`язується відповідно до завдання-доручення Клієнта надати йому за плату правову (правничу) допомогу щодо здійснення представництва, захисту прав та законних інтересів Клієнта в судах всіх інстанцій та юрисдикцій, стосовно стягнення з ТОВ "КП Центральний ринок" на користь Клієнта причинених майнової та моральної шкоди. 
          Відповідно до п. 2.1. Договору Адвокатське бюро зобов`язується:
- належним чином і в повному обсязі надавати вказану в п. 1 даного договору правничу допомогу (підп. 2.1.1. Договору). 
- надавати Клієнту відповідно до завдання-доручення останнього усні та письмові юридичні консультації (підп. 2.1.2. Договору). 
          Згідно з п. 2.2. Договору Клієнт зобов`язується:
- надавати Адвокатському бюро на його прохання необхідні документи та інформацію в необхідній кількості екземплярів та примірників, необхідних для виконання цього Договору, шляхом поштово-електронного, факсимільного зв`язку і телефонограмами або особисто протягом терміну, достатнього Адвокатському бюро для виконання ним завдання-доручення (підп. 2.2.3. Договору). 
- відповідно до порядку та строків, що зазначаються в договорі та/або у додаткових угодах до нього, які є його невід`ємною частиною, оплатити Адвокатському бюро гонорар – винагороду за надання правничої допомоги Клієнту (підп. 2.2.5. Договору). 
- окрім гонорару сплачувати Адвокатському бюро інші обов`язкові платежі, пов`язані з виконанням доручення (державне мито, судовий збір, плата за проведення експертизи, транспортні видатки, тощо) (п. 2.2.6. Договору). 
            Клієнт зобов`язується сплатити Адвокатському бюро гонорар – винагороду за надання правничої допомоги Клієнту, що надається шляхом оплати виставлених Адвокатським бюро розрахунків за надання правничої допомоги не пізніше 365 календарних днів з дня отримання рахунку, в порядку почасової оплати виходячи із розрахунку вартості: -1 (одна) година правничої допомоги – 3 000,00 грн., 1 (один) судодень – 3 000,00 грн. шляхом оплати готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок Адвокатського бюро. Датою оплати гонорару є дата надходження готівкових грошових коштів або на банківський рахунок Адвокатського бюро. Під годиною, витраченого Адвокатським бюро, співробітниками, партнерами у даному пункті розуміється кожна розпочата година незалежно від кількості витрачених у ній хвилин. Під "судоднем" у даному пункті розуміється будь-яке судове засідання, яке відбулося за участі адвоката, партнера Адвокатського бюро, або не відбулося із незалежних від адвоката, партнера причин за умови, що адвокат, партнер прибув до суду для участі у судовому засіданні (п. 3.1. Договору). 
          Під час підписання Договору Клієнт сплачує Адвокатському бюро аванс у розмірі 00,00 грн., які є частиною винагороди, передбаченої цим Договором. 
Крім плати, передбаченої в п. 3.1. цього договору, у разі досягнення позитивного для Клієнта результату в судах України, або здійсненні Адвокатським бюро інших юридичних дій на більш вигідних для Клієнта умовах, Клієнт за взаємною згодою сторін сплачує Адвокатському бюро додаткову винагороду (гонорар) в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. Позитивним для Клієнта є результат в судах України навіть за умови часткового задоволення позовних вимог Клієнта, якщо сума задоволення позовних вимог перевищує 300 000,00 грн. (п. 3.3. Договору). 
          За результатами надання правничої допомоги складається Акт про надання правничої допомоги, який підписується повноваженими представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро правничої допомоги і її вартість. На письмову вимогу Клієнта Адвокатське бюро може надавати Акти про надання правничої допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правничої допомоги із конкретизацією видів наданої допомоги. Акт надається особисто, або надсилається нарочним, факсимільним зв`язком, електронною поштою або поштою за адресою Клієнта, зазначеною в цьому договорі (п. 3.5. Договору). 
Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє 5 (п`ять) років (п. 5.1. Договору).   
           21.08.2024 сторони підписали Акт про надання правової допомоги за Договором № 1 про надання правничої (правової) допомоги від 02.12.2021, відповідно до якого Бюро надало Клієнту, а Клієнт прийняв наступна правничу (правову) допомогу, зокрема:
03.12.2021 – 15.01.2022 – вивчення, попереднє опрацювання та правовий аналіз матеріалів, наданих Клієнтом щодо предмета спору з ТОВ "КП Центральний ринок". Опрацювання законодавчої бази та судової практики, що регулюють спірні відносини Клієнта та ТОВ "КП Центральний ринок". Формування правової позиції Клієнта. Консультування Клієнта щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи – 15 год. – 45 000,00 грн. 
           16.01.2022 – 15.02.2022 – підготовка, складання та оформлення заяви по суті – позовної заяви Клієнта до ТОВ "КП Центральний ринок" про стягнення збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди до Господарського суду Дніпропетровської області – 20 год. 60 000,00 грн.
           11.03.20224-12.03.2024 – вивчення та правовий аналіз постанови Верховного Суду від 30.01.2024 по справі № 904/627/22 за позовом Приватного підприємства “Фірма “ФБМ” (Клієнт) до Товариства з обмеженою відповідальністю “КП Центральний ринок” про стягнення збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди – 3 год. – 9    000,00 грн.
           12.03.2024-22.03.2024 – підготовка, складання, оформлення та подання до суду письмових пояснень Клієнта по суті спору з обґрунтуванням власної актуальної правової позиції з урахуванням висновків, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 30.01.2024 у справі № 904/627/22, у виконання ухвали суду від 11.03.2024 – 15 год. -45             000,00 грн.
           15.04.2024 -підготовка, складання, оформлення та подання до суду заяви (заперечення) Клієнта щодо доводів та аргументів Відповідача ТОВ “КП Центральний ринок” на письмові пояснення Клієнта по суті спору з обґрунтуванням власної актуальної правової позиції з урахуванням висновків, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 30.01.2024 у справі № 904/627/22, у виконання ухвали суду від 11.03.2024 та щодо відмови Клієнта від позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди – 15 год. – 45    000,00 грн.
           03.05.2024 - підготовка, складання, оформлення та подання до суду заперечень Клієнта ПП "Фірма "ФБМ" проти заяви Відповідача ТОВ “КП Центральний ринок” від 29.04.2024 з назвою “Письмові пояснення по суті спору з обґрунтуванням актуальної правової позиції з урахуванням висновків, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 30.01.2024 у справі № 904/627/22 (Відзив на позов)” - 15 год. – 45             000,00 грн.
           22.05.2024 - підготовка, складання, оформлення та подання до суду узагальнених Письмових пояснень Клієнта щодо доказів, якими ПП "Фірма "ФБМ" підтверджує  свої доводи стосовно прав на майно, збитки через чинення перешкод в користуванні яким просить стягнути у справі № 904/627/22 – 11 год. – 33    000,00 грн.
14.06.2024 -  підготовка, складання, оформлення та подання до суду заяви                     Клієнта про повернення до стадії підготовчого провадження – 4 год. – 12             000,00 грн.
12.08.2024 - підготовка, складання, оформлення та подання до суду Тез виступу у судових дебатах (письмові пояснення) Клієнта у справі № 904/627/22 – 15 год. – 45    000,00 грн.
           26.03.2024, 29.04.2024, 14.05.2024, 05.06.2024, 02.07.2024, 31.07.2024, 06.08.2024, 12.08.2024, 20.08.2024 – участь адвоката Гейка В.І. в якості представника Клієнта у судових засіданнях Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/627/22 під час повторного розгляду справи – 9 год. – 27      000,00 грн.
           21.08.2024 - підготовка, складання, оформлення та подання до суду заяви Клієнта про ухвалення додаткового рішення суду, детального опису виконаних робіт, акту виконаних робіт та ін.. документів щодо стягнення з ТОВ “КП Центральний ринок” витрат на професійну правничу допомогу – 3 год. – 9             000,00 грн.
          Разом – 125 год. – 375       000,00 грн.
          Додаткова винагорода адвоката (Гонорар успіху) згідно п. 3.4. Договору про надання правничої (правової) допомоги №1 від 02.12.2021 – 100             000,00 грн.
          Таким чином, загальна вартість наданих послуг становить 475000,00 грн.
Адвокатське бюро виставило Клієнтові рахунок № 21/08/24 від 21.08.2024 на суму 475 000,00 грн. 
          Крім того, позивач відмовився від частини позовних вимог.
          З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

          Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

          Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:
          Відповідно до частини 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2024 у справі № 904/627/22 в цілому зводяться до тверджень апелянта про недоведеності позивачем факту порушення його прав власника щодо спірного нерухомого майна, колегія, виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони" при розгляді цієї справи  самостійно перевіряє доводи сторін щодо застосування закону, який регулює спірні правовідносини та надає кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін згідно норм права, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах. (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі  487/10128/14-ц та від 26.06.2019 у справі  587/430/16-ц, у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі  905/2419/18).
          Відповідно до частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню
В постанові Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 923/236/19, викладено наступний правовий висновок:
          « Верховний Суд зауважує, що відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити в т.ч. зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
          Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
          Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову».
          Предметом позову у даній справі є стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди через чинення відповідачем перешкод у період з 16.02.2019 по 15.02.2022 у використанні позивачем в його підприємницькій діяльності  "рухомого майна" у вигляді 4-х яток (кіосків)  з інвентарними  номерами №00016, 00017, 00018, 00019, на яких створено 16 торговельних місць і які розміщені на торговельному майданчику, розташованому на території центрального ринку міста Дніпро “Озерка” біля магазину “Авангард” за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро у загальному розмірі 790 200,00 грн. та упущеної вигоди, відповідно, у період з 01.03.2020 по 01.02.2022 при використанні в підприємницькій діяльності нерухомого майна у вигляді павільйону №44 “Промтовари”, який розташований на території центрального ринку міста Дніпро “Озерка” за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро у сумі 322 000,00 грн. 
          Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач при подані позовної заяви заявляв в тому числі про наступне: « … 2. Щодо прав власності Позивача на НЕРУХОМЕ МАЙНО, розташоване на території центрального ринка «Озерка» за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро. 
          У місті Дніпро на території центрального ринку «Озерка» за адресою: вул. Шмідта, 2 Дніпро, знаходиться нерухоме майно Позивача - дві нежитлові будівлі, які належать «Фірма «ФБМ» на праві приватної власності та використовуються ним у своїй підприємницькій діяльності, а саме:
2.1.          Магазин «Авангард», загальною площею 911,8 кв.м., права власності на який виникли у Приватної фірми «ФБМ» (код ЄДРПОУ 19151859) у 1997 році на підставі Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 17.04.1997 р. №540/16 «Про затвердження акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію магазину по вул. Шмідта, 2» на підставі якого відбулась реєстрація прав власності на магазин за позивачем Дніпропетровським БТІ за реєстровим номером 65-74 в реєстровій книзі 2 ЮН, про що свідчить Реєстраційне посвідчення Дніпропетровського БТІ від 30.05.1997 р.(копії рішення виконкому та реєстраційного посвідчення БТІ додаються, оригінали - в БТІ).
          В подальшому право власності на цей магазин за Приватним підприємством «Фірма «ФБМ» (код ЄДРПОУ 19151859) підтверджено Свідоцтвом про право власності серії САА № 806256, виданим 08.08.2006 р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2718 від 27.07.2006 р. «Про оформлення права власності ПП «Фірма «ФБМ» на об`єкт нерухомого майна за адресою вул. Шмідта, 2». Факт реєстрації прав Позивача на магазин у 2006 році підтверджується Витягом КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11551615 від 15.08.2006 р. (копії свідоцтва, рішення та витягу додаються, оригінали у Позивача та БТІ).
          Наразі, реєстрація за Позивачем прав власності на магазин «Авангард» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підтверджується інформаційною довідкою № 296430211 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2022 р. (копія інформаційної довідки додається, оригінал знаходиться у Позивача).
2.2.          Павільйон № 44 «Промтовари», загальною площею 79,4 кв. м., права власності на який виникли у Позивача на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 21.04.2006 р., зареєстрованого в реєстрі за № 950. Ці права зареєстровані в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою № 296431792 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2022 р. (копія інформаційної довідки додається, оригінал у Позивача).
           3. Щодо прав Позивача на користування ЗЕМЕЛЬНИМИ ДІЛЯНКАМИ, розташованими на території центрального ринку «Озерка» за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро
          Зазначені у розділі 2 цієї позовної заяви об`єкти нерухомого майна Позивача на території центрального ринку в м. Дніпро «Озерка» розташовані на двох земельних ділянках за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро, з кадастровими номерами: № 1210100000:06:090:0353, 1210100000:06:090:0354, які перебувають в постійному користуванні Позивача.
Факт перебування земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:06:090:0353 в постійному користуванні Позивача загальною площею 0,0635 га, підтверджується Державним актом на право постійного користування„ землею Дніпропетровської міської ради від 30.12.1997 р. серії ДПД №75, який був виданий на підставі Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1952 від 18.12.1997 р., за місцем розташування магазину «Авангард» про що свідчить інформаційна довідка № 296445956 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2022 р.
Факт перебування земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:06:090:0354 в постійному користуванні Позивача, загальною площею 0,01 га, підтверджується Державним актом на право постійного користування землею Дніпропетровської міської ради від 02.02.1998 серії ДПД № 75, який був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 36 від 22.01.98 р., за місцем розташування павільйону № 44 «Промтовари» про що свідчить інформаційна довідка № 296445351 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2022 р. (копії актів та інформаційних довідок додаються, оригінали знаходяться у позивача).
Надана Позивачу в постійне користування земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:06:090:0353 площею 635 кв.м. виходить за межі стін будівлі магазину «Авангард» до кінця сходинок на ганку зі сторони основного та бокового фасадів, що чітко вбачається з Технічного звіту 1997 року по встановленню зовнішніх меж землекористування, розробленого ПВФ «Амаль К». Межі цієї земельної ділянки Позивача узгоджені суміжним землекористувачем - колективним підприємством «Центральний ринок» в особі його директора, правонаступником якого є Відповідач по справі - господарське товариство - товариство з обмеженою відповідальністю «КП Центральний ринок» (копія технічного звіту додається, оригінал знаходиться у Позивача).
           4. Щодо підстав та порядку створення Позивачем ТОРГОВЕЛЬНОГО МАЙДАНЧИКА біля магазину «Авангард» на якому створено 16 торговельних місць на території центрального ринка «Озерка» за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро.
          Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 231/1 від 15.02.2001 Позивачу біля магазину «Авангард» дозволені організувати торговельний майданчик за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро (копія рішення додається, оригінал знаходиться у позивача).
Відповідно до зазначеного вище рішення виконкому міськради в межах наданої Позивачу в постійне користування земельної ділянки, Рішенням власника Приватної фірми «ФБМ» від 19 лютого 2001 року № 1 створено торговельний майданчик за адресою: вул. Шмідта, 2, біля магазину «Авангард» в кількості торговельних місць 16 шт. та затверджено Схему їх розташування (копія рішення власника, схема розташування додаються, оригінали знаходиться у Позивача).
          На цих торгових місцях у 2001 році Позивачем були розміщені намети у вигляді обтягнутих тентом із щільної тканини (брезентом) металевих каркасів.
У такому вигляді Позивач використовував їх у своїй підприємницькій діяльності -надавав в оренду іншим суб`єктам підприємницької діяльності, які безпосередньо здійснювали торговельну діяльність на центральному ринку «Озерка» в М. Дніпропетровську.
Разом з тим використання Позивачем торговельних місць саме у такому вигляді створювало певні незручності орендарям, бо не надавало можливості їм зберігати товар всередині торгового місця (намету) після закінчення робочого дня та до наступного робочого дня, що змушувало кожного дня завозити товар, знов розкладати в наметі, а після роботи - збирати та знов вивозити. Такі незручності спонукали Позивача покращити умови для здійснення орендарями своєї діяльності - створити належні умови для зберігання товару після закінчення торгового дня прямо на торговельному місці.
Саме це в подальшому змусило Позивача придбати за власний кошт та розмістити на торговельному майданчику замість наметів із щільної тканини (брезенту) -одноповерхові прямокутні приміщення легкої конструкції з профільованого металевого листа у вигляді кіосків (яток/боксів,контейнерів тощо), які зачинялись металевими ролетами, а ролети в свою чергу замикались навішуванням металевих навісних замків. Саме така конструкція торговельних місць стала забезпечувати збереження товару орендарів прямо на торговельному місці без його перевезення в інше місце.
           5. Щодо прав Позивача на РУХОМЕ МАЙНО у вигляді кіосків (яток), яке розташовано на торговельному майданчику біля магазину «Авангард» на території центрального ринка «Озерка» за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро
З метою заміни наметів із щільної тканини (брезенту) на металеві конструкції (кіоски, ятки, тощо) Позивачем у 2007 році було придбано на підставі 4 договорів купівлі-продажу 4 металеві конструкції:
1)           20.02.2007 укладено договір купівлі-продажу з Мерзляковою О.С. на купівлю метало-брезентового контейнеру з ролетами за 3000,00 грн з прийняттям товару Позивачем на підставі акта приймання-передачі  за 20.02.2007. Факт оплати Позивачем грошей за цим договором підтверджується видатковим касовим ордером № 42 від 02.04.2007. Того ж дня 20.02.2007 куплений товар був поставлений Позивачем на баланс згідно з актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів та наразі обліковується за інвентарним N9 00019 (копії договору, акта приймання-передачі, видаткового ордеру та акта постановки на баланс додаються - оригінали у Позивача);
2)           20.02.2007 укладено договір купівлі-продажу з Бульбах О.В. на купівлю металевого кіоску з вікнами, дверима довжиною 6 м, за 20000,00 грн з прийняттям товару Позивачем на підставі акта приймання-передачі від 20.02.2007. Факт оплати Позивачем грошей за цим договором підтверджується платіжними дорученнями № 402 від 17.04.2007 на суму 3000 грн, № 381 від 16.03.2007 на суму 2000 грн, № 473 від 15.06.2007 на суму 2500 грн, № 443 від 16.05.2007 на суму 2500 грн, № 539 від 15.08.2007 на суму 2500 грн, № 509 від 16.07.2007 на суму 2500 грн, № 661 від 18.12.2007 на суму 5000 грн. Того ж дня 20.02.2007 куплений товар поставлений Позивачем на баланс згідно з актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів та наразі обліковується за інвентарним № 00016 (копії договору, акта приймання-передачі, платіжних доручень та акта постановки на баланс додаються - оригінали у Позивача);
3)           20.02.2007 укладено договір купівлі-продажу з ОСОБА_6 на купівлю металевого кіоску з тентовою тканиною та ролетами довжиною 3 м, за 10000,00 грн з прийняттям товару Позивачем на підставі акта приймання-передачі від 20.02.2007. Факт оплати Позивачем грошей за цим договором підтверджується платіжними дорученнями № 626 від 16.11.2007 на суму 2500 грн, № 656 від 17.12.2007 на суму 2500 грн, № 594 від 17.10.2007 на суму 2500 грн, № 565 від 14.09.2007 на суму 2500 грн. Того ж дня 20.02.2007 товар був поставлений Позивачем на баланс згідно з актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів та наразі обліковується за інвентарним N° 00017 (копії договору, акта приймання-передачі, платіжних доручень та акта постановки на баланс додаються - оригінали у Позивача);
4)           25.05.2007 укладено договір купівлі-продажу з Корякиним Д.Г. на купівлю металевого боксу з ролетами довжиною 3 м, за 5800,00 грн з прийняттям товару Позивачем на підставі акта приймання-передачі від 25.05.2007. Факт оплати Позивачем грошей за цим договором підтверджується видатковими касовими ордерами № 52 від 01.08.2007 на суму 1000 грн, № 54 від 03.09.2007 на суму 1000 грн, № 63 від 01.10.2007 на суму 1000 грн, № 49 від 27.06.2007 на суму 1000 грн, № 68 від 01.11.2007 на суму 1800 грн. Того ж дня 25.05.2007 товар був поставлений Позивачем на баланс згідно з актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів та наразі обліковується за інвентарним № 00018 (копії договору, акта приймання-передачі, видаткових касових ордерів та акта постановки на баланс додаються - оригінали у Позивача).
Рішенням власника ПП «Фірма «ФБМ» № 4 від 17.12.2007 вищезазначені основні засоби розміщено замість брезентових на 16-ти торговельних місцях торговельного майданчика ПП «Фірма «ФБМ» за адресою: вул. Шмідта, 2, біля магазину «Авангард» та затверджено Схему їх розташування (копія рішення власника, схема розташування додаються, оригінали знаходяться у позивача).
Наказом керівника ПП «Фірма «ФБМ» від 01.02.2022 № 1/22 проведено переоцінку основних засобів Позивача з інвентарними номерами № 00016, 00017, 00018, 00019 станом на 01.02.2022, в результаті чого визначено актуальну вартість оборотних активів Позивача станом на 01.02.2022, про що зазначено в Акті переоцінки основних засобів від 02.02.2022 (копія наказу та акта додаються, оригінали у Позивача).
          Станом на 02.02.2022 балансова вартість основних засобів з інвентарними номерами № 00016, 00017, 00018, 00019 зазначена в Балансовій довідці ПП «Фірма «ФБМ» № 2/22 від 02.02.2022 копія якої додається (оригінал довідки у позивала).
          Організовані Позивачем на торговельному майданчику торговельні місця (16 шт.) облаштовані Позивачем у повній відповідності до вимог чинного на час їх створення Положення про порядок облаштування та експлуатації торговельних майданчиків (тимчасових ринків), затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 09.06.1999 № 8.
          Торговельні місця розташовані на земельній ділянці, наданій Дніпропетровською міською радою Позивачу в постійне користування згідно з Актом на право постійного користування земле.ю.. Дніпропетровської міської ради (від будівлі до кінця сходів). Кількість торгівельних місць на майданчику встановлюється його організатором.
          Кількість об`єктів оренди (16 торгівельних місць) на торгівельному майданчику визначена Схемою розташування торгівельних місць на торговельному майданчику ПП «Фірма «ФБМ».
          Зазначені торговельні місця на торговельному майданчику Позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності - передає їх в оренду.
Торговельні місця Позивача використовуються орендарями для продажу недорогих товарів, таких як постільна білизна, кожгалантерея, дитячі іграшки, тощо. Кіоски виготовлені з металевих профільованих листів, закриваються металевими ролетами, які в свою чергу замикаються замками. Торговельні місця не мають фундаменту, безпосередньо не пов`язані з землею, тобто вони не є об`єктами, переміщення яких неможливе без нанесення значної шкоди його вартості і призначенню, тобто не є нерухомим майном
          Отже, з огляду на вищезазначене вбачається, що Позивач використовує власне майно на території центрального ринку міста Дніпро «Озерка» у своїй діяльності - магазин «Авангард» з 1997 року, павільйон № 44 «Промтовари» з 2006 року, торговельні місця на торговельному майданчику біля магазину «Авангард» з 2001 року…».
          Колегія суддів зауважує, що підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і докази, що підтверджують позов. Підстави позову, які підтверджують, що спірне право належить позивачу, а на відповідача покладено певні обов`язки, становлять активну підставу. До їх складу входять також факти, які обґрунтовують належність доказів до справи, те, що позивач і відповідач є суб`єктами прав та обов`язків спірних правовідносин. Пасивну підставу позову становлять факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на заперечення права позивача або утвердження за собою права, яке йому не належить. Ці факти обґрунтовують потребу подання позову та захисту прав чи інтересів позивача. Вони свідчать, що право позивача порушене, оспорене чи невизнане, є загроза його порушення чи потреба у зміні існуючих між сторонами правовідносин.
          Щодо  порушення прав позивача на користування "рухомим майном" у вигляді 4-х яток (кіосків)  з інвентарними  номерами №00016, 00017, 00018, 00019, на яких створено 16 торговельних місць і які розміщені на торговельному майданчику, розташованому на території центрального ринку міста Дніпро “Озерка” біля магазину “Авангард” за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро та , відповідно, неотримання доходу від оренди цього майна, колегія  суддів встановила наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини:
Дійсно, факт перебування земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:06:090:0353 в постійному користуванні Позивача загальною площею 0,0635 га, підтверджується Державним актом на право постійного користування„ землею Дніпропетровської міської ради від 30.12.1997 р. серії ДПД №75, який був виданий на підставі Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1952 від 18.12.1997 р(т.1 а.с. 51-53), за місцем розташування магазину «Авангард» про що свідчить інформаційна довідка № 296445956 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2022 р. (т.1 а.с. 55-56). Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 17.04.1997 р. №540/16 «Про затвердження акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію магазину по вул. Шмідта, 2» (т.1 а.с. 40) на підставі якого відбулась реєстрація прав власності на магазин за позивачем Дніпропетровським БТІ за реєстровим номером 65-74 в реєстровій книзі 2 ЮН, про що свідчить Реєстраційне посвідчення Дніпропетровського БТІ від 30.05.1997 р. (т.1 а.с. 41). В подальшому право власності на цей магазин за Приватним підприємством «Фірма «ФБМ» (код ЄДРПОУ 19151859) підтверджено Свідоцтвом про право власності серії САА № 806256, виданим 08.08.2006 р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради (т.1 а.с. 42) на підставі Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2718 від 27.07.2006 р. «Про оформлення права власності ПП «Фірма «ФБМ» на об`єкт нерухомого майна за адресою вул. Шмідта, 2» (т.1 а.с .43) Факт реєстрації прав Позивача на магазин у 2006 році підтверджується Витягом КП «Дніпропетровське міжміське БТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11551615 від 15.08.2006 р. (т.1 а.с. 44),Реєстрація за Позивачем прав власності на магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підтверджується інформаційною довідкою № 296430211 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2022 р. (т.1 а.с. 45-46).
          Пунтком 1 рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 231/1 від 15.02.2001р. дозволено Приватній фірмі «ФБМ» (Малишко В.М.) організувати тоговельний майданик за даресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро (біля ТЦ «Авангард»).
          Рішенням власника Приватної фірми «ФБМ» від 19 лютого 2001 року № 1 створено торговельний майданчик за адресою: вул. Шмідта, 2, біля магазину «Авангард» в кількості торговельних місць 16 шт. та затверджено Схему їх розташування (т.1 а.с.92-93).
          З заяв по  суті, поданих суду першої інстанції вбачається, що відповідачем не оспорювалося твердження позивача про те, що на цих торгових місцях у 2001 році Позивачем були розміщені намети у вигляді обтягнутих тентом із щільної тканини (брезентом) металевих каркасів і в такому вигляді Позивач використовував їх у своїй підприємницькій діяльності - надаваючи в оренду іншим суб`єктам підприємницької діяльності, які безпосередньо здійснювали торговельну діяльність на центральному ринку «Озерка» в М. Дніпропетровську до 2007 року.
          Відповідно до частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
          Так, скасовуючи постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2023, а також ухвалені Господарським судом Дніпропетровської області рішення від 05.04.2023   та   додаткове   рішення   від   19.04.2023    у    справі   №904/627/22 і , направляючи справу №904/627/22 до Господарського суду Дніпропетровської області на новий розгляд, Верховний Суд в своїй постанові від 30 січня 2024 року виклав наступні вказівки:
          « …9.29.          Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи місцевим господарським судом позивачем було подано заперечення від 19.12.2022 на клопотання відповідача (т.с.3, а.с.1-29). В прохальній частині вказаних заперечень позивачем серед іншого викладено клопотання про виключення з числа доказів, доданих до позовної заяви, копії наступних документів:
- договір купівлі-продажу від 20.02.2007, укладений між ПП "Фірма "ФБМ" та ОСОБА_5 ;
- Акт приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 20.02.2007 згідно типової форми № 03-1;
- Акт прийому-передачі від 20.02.2007;
- договір купівлі-продажу від 20.02.2007, укладений між ПП "Фірма "ФБМ" та ОСОБА_6 на металевий кіоск з вікнами, дверима довжиною 6 метрів;
- Акт приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 20.02.2007 згідно типової форми № 03-1;
- Акт прийому-передачі від 20.02.2007;
- договір купівлі-продажу від 20.02.2007, укладений між ПП "Фірма "ФБМ" та ОСОБА_6 на металевий кіоск з тентовою тканиною та ролетами довжиною 3 м;
- Акт приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 20.02.2007 згідно типової форми № 03-1;
- Акт прийому-передачі від 20.02.2007;
- договір купівлі-продажу від 25.05.2007, укладений між ПП "Фірма "ФБМ" та ОСОБА_7 ;
- Акт приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 25.05.2007 згідно типової форми № 03-1;
- Акт прийому-передачі від 25.05.2007;
- рішення власника ПП "Фірма "ФБМ" від 19.02.2001 №1, від 17.12.2007 №4 та схема до нього.
9.30.          Водночас, позивач просив місцевий господарський суд розглянути справу на підставі доказів, оригінали яких вже наявні у позивача, та на підставі дублікатів документів, доданих до справи, зокрема: рішення власника ПП "Фірма "ФБМ" від 19.02.2001 №1, від 17.12.2007 №4 та схема до нього; дублікати Актів приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 20.02.2007 та від 25.05.2007 згідно типової форми №03-1.
9.31.          Місцевий господарський суд в ухвалі від 07.02.2023 (т.с.3, а.с.74-76) розглянув низку поданих відповідачем та позивачем клопотань. Крім того, в названій ухвалі зазначено про подання позивачем клопотання щодо виключення документів з числа доказів із переліком цих документів (4 сторінка ухвали). Однак в ухвалі від 07.02.2023 відсутнє рішення суду з приводу вищезгаданого клопотання позивача, як і щодо наданих позивачем дублікатів документів, частина з яких вказана в переліку документів, які позивач просив виключити зі складу доказів. Інші процесуальні документи місцевого господарського суду (ухвали та рішення) також не містять відомостей стосовно вказаного клопотання позивача.
9.32.          Відтак, заявлене позивачем клопотання щодо виключення низки документів зі складу доказів у цій справі залишилося невирішеним місцевим господарським судом і суд апеляційної інстанції також не звернув уваги на вказане порушення та не усунув його.
9.33.          У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначив про те, що, окрім рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2021 у справі №904/2651/20, яке набрало законної сили та є чинним, позивачем було надано до матеріалів справи належні, допустимі та вірогідні докази, якими беззаперечно підтверджено обставини, які входять до предмета доказування, зокрема стосовно наявності у позивача прав власності на передане в оренду рухоме майно, а саме  дублікати Акту приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 20.02.2007 згідно типової форми №03-1 – 3 шт. та дублікат Акту приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 25.05.2007 згідно типової форми № 03-1.
9.34.          З цього приводу колегія суддів зазначає, що в описовій частині оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій міститься посилання на документи, які позивач просив виключити зі складу доказів та не надав на їх заміну відповідні дублікати, а саме договори купівлі-продажу. До того ж, за змістом викладеного в рішеннях обґрунтування неможливо дійти однозначного висновку про те, які ж саме докази були прийняті судами за основу твердження про набуття позивачем права власності на кіоски (бокси) – безпосередньо надані позивачем (в тому числі додані до позовної заяви, щодо яких було завлено клопотання про виключення зі складу доказів), або встановлені в рішенні суду у справі №904/2651/20. 
9.35.          Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
9.36.          Заявлені позовні вимоги та заперечення на них обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні. При цьому чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
9.37.          Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
9.38.          Застосований судами першої та апеляційної інстанцій підхід у з`ясуванні обставин справи та в оцінці доказів не відповідає встановленим ГПК України вимогам, за змістом яких обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення…».
Як вбачається з тексту Заперечень ПП «Фірма «ФБМ»» на клопотання ТОВ «КП Центральний ринок» про долучення доказів, про витребування оригіналів доказів та призначення судових експертиз від 25.11.2022 та клопотання про долучений доказів від 05.12.2022 та клопотання про залучення у справі третіх осіб від 05.12.2022р. (т.3 а.с. 1-29 ) Директор  ПП «Фірма «ФБМ»», обгрунтовуючи наявність підстав для виключення з числа доказів, поданих Позивачем наступних документів, доданих до позовної заяви в копіях зазначав про наступне :
«… -          Договір купівлі-продажу від 20.02.2007, укладений між ПП «Фірма «ФБМ» та ОСОБА_5 
-          Акт приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 20.02.2007 згідно типової форми № 03-1.
-          Акт прийому-передачі від 20.02.2007.
-          Договір купівлі-продажу від 20.02.2007,__укладений між ПП «Фірма «ФБМ» та ОСОБА_6 на металевий кіоск з вікнами, дверми довжиною 6 метрів.
-          Акт приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 20.02.2007 згідно типової форми № 03-1.
-          Акт прийому-передачі від 20.02.2007.
-          Договір купівлі-продажу від 20.02.2007, укладений між ПП «Фірма «ФБМ» та ОСОБА_6 на металевий кіоск з тентовою тканиною та ролетами довжиною 3 м.
-          Акт приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 20.02.2007 згідно типової форми № 03-1.
-          Акт прийому-передачі від 20.02.2007.
-          Договір купівлі-продажу від 25.05.2007, укладений між ПП «Фірма ФБМ» та ОСОБА_7 .
          Акт приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 25.05.2007 згідно типової форми № 03-1.
-          Акт прийому-передачі від 25.05.2007.
-          Рішення власника ПФ «ФБМ» від 19.02.2001 №1.
-          Рішення власника ПП «Фірма «ФБМ» № 4 від 17.12.2007 та схема до нього.
3.          Розглянути справу на підставі доказів, оригінали яких наявні у Позивача, та на підставі дублікатів наступних документів, які вже додані до справи:
1.          Рішення власника ПФ «ФБМ» від 19.02.2001 №1.
2.          Рішення власника 1111 «Фірма «ФБМ» № 4 від 17.12.2007 та схема до нього…», зазначала про наступне: « … По-перше, не є обґрунтованими доводи Відповідача стосовно того, що декілька договорів купівлі-продажу 2007 року не могли бути укладені в один і той же день. Такі припущення не обґрунтовані жодним доказом.
По-друге, предметом почеркознавчої експертизи не є вирішення поставлених Відповідачем питань.
По-третє. Певна частина витребуваних Відповідачем документів знищена Позивачем ще у 2011 році у повній відповідності до вимог чинного на той час законодавства України про що свідчить АКТ № 1 від 25.01.2011 р. «Про вилучення до знищення документів і справ, що не внесені до Національного фонду». Акт складено та підписано експертною комісією ПП «Фірми «ФБМ»» та погоджено Протоколом ЕПК Державного архіву Дніпропетровської області від 22.02.11 №3, про що свідчить мокрий штамп ПОГОДЖЕНО на акті. (Копія акту додана до відповіді на відзив - додаток № 13 - оригінал у Позивача).
По-четверте. Сама лише відсутність у Позивача станом на 2022 рік незначної частини законно знищених документів 2007 року щодо укладення договорів купівлі-продажу кіосків (яток, боксів) не є підставою для висновків про не проведення господарських операцій з придбання спірних 4-х кіосків Позивачем. Реальність господарських операцій 2007 року щодо яких у Відповідача є сумнів може бути підтверджена Позивачем іншими первинними та розрахунковими документами, які наявні у Позивача або в оригіналах, або в дублікатах, або в засвідчених копіях, і які свідчать про реальний фактичний рух активів (грошових коштів) Позивача у зв`язку з його господарською діяльністю у 2007 році.
Наразі у Позивача стосовно господарських операцій з оплатного придбання у 2007 році 4-х кіосків (контейнерів, боксів, кіосків) наявні дублікати певних документів, які мають силу оригіналів, матеріали інвентаризації, проведеної Позивачем у 2022 році, оригінали первинних документів та засвідчені належним чином копії розрахункових документів.
А за таких обставин доводи Відповідача у цій частині та заявлене клопотання є безпідставними.
Обґрунтованість такої позиції Позивача підтверджується законодавчими нормами та судовою практикою, а саме.
По суті Відповідачем ставиться під сумнів взагалі фактичне реальне оплатне придбання майна Позивачем у 2007 році на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу кіосків.
Тобто Відповідачем ставиться під сумнів взагалі фактичне реальне оплатне придбання майна Позивачем у 2007 році на підставі вищезазначених договорів купівлі-продажу кіосків.
Тобто, Відповідач сумнівається в тому, що саме в 2007 році відбувались події з оплатного придбання Позивачем кіосків, які викликали зміни в структурі активів та зобов`язань Позивача, як підприємства.
А зміни в структурі активів та зобов`язань підприємства згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV є господарською операцією - дією або подією, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Тобто, здійснення Позивачем таких господарських операцій, як оплатне придбання Позивачем металевих кіосків (яток, боксів, контейнерів) у 2007 році, якщо реально фактично вони відбувались, то повинні бути відображені в бухгалтерському обліку підприємства.
А тому вважаємо, що для правильного вирішення цього питання та обґрунтованого спростування сумнівів Відповідача, необхідно застосувати норми права, якими було врегульовано зокрема бухгалтерський облік господарських операцій підприємств на той час….
… самі лише договору купівлі-продажу та  акти приймання пердаечі майна не є первинними документами… 
… Як зазначено вище, Договори купівлі-продажу 4-х металевих боксів від 2007 року та, відповідно, акти приймання-передачі до них, які є невід`ємними додатками до договорів, були законно знищені, що підтверджується Актом № 1 від 25.01.2011 про вилучення до знищення документів і справ, що не внесені до Національного фонду, затвердженого 1111 «Фірма «ФБМ» та погоджено Держархівом Дніпропетровської області від 22.02.2011 № 3 (копія акта додана до відповіді на відзив, додаток № 13, оригінал знаходиться у Позивача).
Тобто, у Позивача в наявності є лише копії договорів купівлі-продажу кіосків 2007 року, актів приймання-передачі та рішення Власника. Проте в оригіналах, дублікатах та належним чином засвідчених копіях € вищезазначені документи, які є належними та достатнім« доказами здійснення Позивачем господарських операцій з придбання кіосків у 2007 році, а тому підстави для задоволення клопотання відповідача про їх витребування відсутні ще й з інших підстав…».
Колегія суддів зауважує, що обгрунтовуючи відповідне клопотання про те, що: « … витребування договорів купівлі-продажу боксів/кіосків позивачем...» для проведення почеркознавчої експертизи, Відповідач зазначав про « … зазначені позивачем  суду містять ознаки  підробки у зв`язку із чим у своєму відзиві просив витребувати у позивача оригінали відповідних договорів для проведення судової почеркознавчої експертизи на предмет давності складання відповідних договорів…».
Колегія суддів констатує, що за текстом мотивуальної ухвали суду першої інстанції від 29.04.2024р.: « …Як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2024 у цій справі, заявлене позивачем клопотання щодо виключення низки документів зі складу доказів у цій справі залишилося невирішеним місцевим господарським судом і суд апеляційної інстанції також не звернув уваги на вказане порушення та не усунув його (п. 9.32. постанови).
Тому суд в даному судовому засіданні розглядає вищезазначене клопотання позивача.
Представник позивача своє клопотання щодо виключення з числа доказів, поданих ним,            наступних документів, доданих до позовної заяви в копіях:…
…26.03.2024 після засідання від відповідача через систему "Електронний суд" надійшли письмові пояснення на пояснення представника позивача від 22.03.2024.
15.04.2024 позивач через систему "Електронний суд" надійшла заява (заперечення), в якій він просить:
-прийняти відмову Приватного підприємства «Фірма «ФБМ» від позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КП Центральний ринок» 192 132,00 грн у відшкодування моральної шкоди та повернути сплачений судовий збір за подання позовної вимоги у цій частині у розмірі 1 440,99 грн про що винести відповідну ухвалу суду.
-відхилити доводи та аргументи, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «КП Центральний ринок» в письмових поясненнях на пояснення представника позивача Приватного підприємства «Фірма «ФБМ» від 22.03.2024 у справі № 904/627/22.
29.04.2024 суд, розглянувши в судовому засіданні заяву позивача про відмову Приватного підприємства «Фірма «ФБМ» від позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КП Центральний ринок» 192 132,00 грн у відшкодування моральної шкоди, приймає її.
Таким чином, судом вирішено справу розглядати в межах позовних вимог про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди через чинення перешкод у період з 16.02.2019 по 15.02.2022 у використанні в підприємницькій діяльності свого РУХОМОГО майна у вигляді 4-х яток (кіосків)            з інвентарними            номерами №00016, 00017, 00018, 00019, на яких створено 16 торговельних місць і які розміщені на торговельному майданчику, розташованому на території центрального ринку міста Дніпро «Озерка» біля магазину «Авангард» за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро у загальному розмірі 790200,00 грн, збитків у вигляді упущеної вигоди через чинення перешкод у період з 01.03.2020 по 01.02.2022 у використанні в підприємницькій діяльності свого НЕРУХОМОГО майна у вигляді павільйону №44 «Промтовари», який розташований на території центрального ринку міста Дніпро «Озерка» за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро у сумі 322000,00 грн., 250 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу…».
          В резолютивній частині ухвали від 29.04.2024р. також відсутній висновок суду першої інстанції щодо розгляду клопотання позивача про виключення доказів (т.3 а.с. 1-29).
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що суд першої інстанції не виконав вказівок, які викладено в постанові Верховного Суду від 30 січня 2024 року, в зв`язку із чим, колегія суддів усуває дане порушення в порядку частини 1 статті 316 Господарського процесууального кодексу України.
          Відповідно до частин 4-6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України:
           4. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
           5. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
           6. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
          Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
          Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).
          Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК).
          За змістом ст. 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
          Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини перша, друга статті 73 ГПК України).
          Верховний Суд неодноразово наголошував, що дотримання фундаментального принципу змагальності господарського судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
          Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
          Подібний висновок є усталеним і викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.01.2021 у справі № 915/646/18).
          Оскільки наявні в матеріалах справи Договір купівлі-продажу від 20.02.2007, укладений між ПП «Фірма «ФБМ» та ОСОБА_5 (т.1 а.с. 94-95); Акт приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 20.02.2007 згідно типової форми № 03-1 (т.1 а.с. 96); Акт прийому-передачі від 20.02.2007 (т.1 а.с. 97); Договір купівлі-продажу від 20.02.2007, укладений між ПП «Фірма «ФБМ» та ОСОБА_6 на металевий кіоск з вікнами, дверми довжиною 6 метрів (т.1 а.с. 99-100); Акт приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 20.02.2007 згідно типової форми № 03-1 (т.1 а.с. 101); Акт прийому-передачі від 20.02.2007 (т.1 а.с. 102); Договір купівлі-продажу від 20.02.2007, укладений між ПП «Фірма «ФБМ» та ОСОБА_6 на металевий кіоск з тентовою тканиною та ролетами довжиною 3 м (т.1 а.с. 107-108); Акт приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 20.02.2007 згідно типової форми № 03-1 (т.1 а.с.109); Акт прийому-передачі від 20.02.2007 (т.1 а.с. 110); Договір купівлі-продажу від 25.05.2007, укладений між ПП «Фірма ФБМ» та ОСОБА_7 (т.1 а.с. 113— 114); Акт приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів від 25.05.2007 згідно типової форми № 03-1 (т.1 а.с. 115); Акт прийому-передачі від 25.05.2007 (т.1 а.с .116) належним чином посвідчені 16.02.2022р. позивачем, подано на підтвердження відповідних підстав позовної заяви : «… 5. Щодо прав Позивача на РУХОМЕ МАЙНО у вигляді кіосків (яток), яке розташовано на торговельному майданчику біля магазину «Авангард» на території центрального ринка «Озерка» за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро
З метою заміни наметів із щільної тканини (брезенту) на металеві конструкції (кіоски, ятки, тощо) Позивачем у 2007 році було придбано на підставі 4 договорів купівлі-продажу 4 металеві конструкції:…
…Рішенням власника ПП «Фірма «ФБМ» № 4 від 17.12.2007 вищезазначені основні засоби розміщено замість брезентових на 16-ти торговельних місцях торговельного майданчика ПП «Фірма «ФБМ» за адресою: вул. Шмідта, 2, біля магазину «Авангард» та затверджено Схему їх розташування (копія рішення власника, схема розташування додаються, оригінали знаходяться у позивача)…», позивач в своїх заявах по суті не ставить питання про зміну підстав позову в частині викладення обставин придбання ним за договорами "рухомого майна" в 2007 році і в судовому засіданні 13.05.2025р. року підтвердив, що інші наявні в матеріалах справи докази підтверджують здійснення ним фінансових операцій на виконання даних договорів, перелічені письмові докази, подані на підтвердження обставин які входять до предмету доказування, колегія суддів визнає такими, що побудовані на концепції негативного доказу і не підтвердженими будь -якими доказами припущення відповідача щодо їх можливої підробки і доходить до висновку про відсутність підстав  для задоволення клопотання про виключення доказів (т.3 а.с. 1-29), розглядаючи справу з врахуванням зазначених письмових доказів, які, відповідно, визнає належними і допустимими в розумінні статтей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.
          Як вбачається з матеріалів справи позивачем за Договорами купівлі-продажу:
- від 20.02.2007 року у ОСОБА_5 було придбано один металево – брезентового контейнеру з ролетами (т.1 а.с. 94-98)
- від 20.02.2007 року у ОСОБА_6 було придбано один кіоск з тентованою тканиною та ролетами довжиною 3 м (т.1 а.с. 107--112)
- від 25.05.2007 року у ОСОБА_7 було придбано один металевий бок з ролетами довжиною 3 м (т.1 а.с. 113--119).
- від 20.02.2007 року у ОСОБА_6 було придбано один металевий кіоск з вікнами, дверми довжиною 6 м (т.1 а.с. 99-106)
          Враховуючи зміст схеми розташування об`єктів на торгівельних місцях тоговельного майданчика Приватного підприємства «Фірма «ФБМ» по вул.Шмідта 2 (біля ТЦ «Авангард») колегія суддів виснує, що  придбаний у ОСОБА_6 металевий кіоск з вікнами, дверми довжиною 6 м має інвентарний номер 00016, а інші три предмети договорів купівлі – продажу отримали інвентарні номери кіоск з тентованою тканиною та ролетами № НОМЕР_1 , металевий бокс з ролетами № 00018 та контейнер з ролетами № НОМЕР_2 , відповідно.
          Приймання - передача (внутрішнє переміщення) основних засобів відбувалося на  підставі відповідних Актів - від ОСОБА_5 02.02.2007року (т.1 а.с. 96); від Бульбаха О.В.  02.02.2007р.(т.1 а.с. 101, 109) та від Корякіна Д.Г. 25.05.2007р. (т.1 а.с. 45), відповідно.
          Враховуючи  вищевикладене, колегія суддів  констатує, що майно у вигляді 4-х яток (кіосків)  з інвентарними  номерами №00016, 00017, 00018, 00019, на яких створено 16 торговельних місць і які розміщені на торговельному майданчику, розташованому на території центрального ринку міста Дніпро “Озерка” біля магазину “Авангард” за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро та , відповідно, неотримання доходу від оренди якого  у розмірі 790 200,00 грн. було придбано позивачем 02.02.2007року та 25.05.2007року, відповідно.
          Колегія суддів зауважує, що відповідно до Методичних рекомендацій               щодо встановлення порядку розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності, затверджених Наказом Мінбуду                                       04.09.2006  N 296 і чинних на час придбання позивачем 02.02.2007року та 25.05.2007року (далі за текстом – Методичні рекомендації № 296) відповідно, вищезазначенного майна, було унормовано порядок отримання дозволу  та  вирішення  інших  питань  щодо  розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності як тимчасових споруд відповідно  до  статті  24  Закону України   "Про  планування  і  забудову  територій"         (1699-14 ) визначається  місцевими   правилами   забудови,   розробленими   і затверджених   місцевими   радами  згідно  з  вимогами  статті  22 зазначеного  Закону.  За  відсутності  місцевих  правил   забудови відповідними  радами  розробляються  та  затверджуються як окремий нормативний акт "Правила розміщення малих архітектурних  форм  для здійснення підприємницької діяльності". 
      Відпововідно до пунтку 2 методичних рекомендацій № 2962, малою архітектурною формою для здійснення  підприємницької діяльності   (далі   -   мала   архітектурна   форма)  визнавалася   невелика одноповерхова споруда, яка виконується із полегшених конструкцій і встановлюється   тимчасово   без   улаштування  фундаментів.  Малі архітектурні форми є пересувними або стаціонарними:
    пересувна мала  архітектурна  форма  (торговельне обладнання, низькотемпературний   прилавок,   лоток,   ємність,   торговельний автомат,  інші  пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності тощо) - споруда,  яка не має  закритого приміщення для тимчасового перебування людей;
      стаціонарна мала архітектурна форма (кіоск, павільйон тощо) - споруда,  яка  має  закрите приміщення для тимчасового перебування людей, і по зовнішньому контуру має площу до 30 кв. м.
      Колегія суддів констатує, що «рухоме майно у вигляді 4-х яток (кіосків)  з інвентарними  номерами №00016, 00017, 00018, 00019, на яких створено 16 торговельних місць» на час його придбання позивачем підпадало під визначення «пересувна мала архітектурна форма» в розумінні Методичних рекомендацій № 296.
      Відповідно пунктів 5,8,16,17 Методичних рекомендацій № 296
    5. Місця розміщення малих  архітектурних  форм  на  території ринку  визначаються  на основі затвердженої проектної документації щодо ринку.
      8. Для  отримання  дозволу  на  розміщення  стаціонарної  або пересувної  малої  архітектурної  форми  суб`єкт   підприємницької діяльності  подає  до  районної  у  містах  Києві  та  Севастополі державної адміністрації,  виконавчого органу сільської,  селищної, міської,  районної в місті ради письмову заяву встановленої форми, у  якій  зазначаються   бажане   місце   та   термін   розміщення, функціональне призначення і характеристика об`єкта…
      Відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
     Заявами по суті справи , відповідно до частини 2 статті 161 Господарського пр оцесуального кодексу України, є : позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
      Позивач підтвердив в судовому засіданні  відсутність в його розпорядженні доказів на підтвердження виконання ним пунктів 5,8 Методичних рекомендацій № 296. 
            Відповідач також визнав відсутність затвердженної проектроної документації щодо ринку в частині 4-х яток (кіосків)  з інвентарними  номерами №00016, 00017, 00018, 00019.
     За визначенням статті 1 Закону України від 06.09.2005 №2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
     Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.
   До об`єктів благоустрою населених пунктів, у розумінні частини першої,другої статті 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», належать:
1. До об`єктів благоустрою населених пунктів належать:
1) території загального користування:
а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики;
б) пам`ятки культурної та історичної спадщини;
в) майдани, площі, бульвари, проспекти;
г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки;
ґ) пляжі;
д) кладовища;
е) інші території загального користування;
2) прибудинкові території;
3) території будівель та споруд інженерного захисту територій;
4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.
       2. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.
       На об`єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо (пункт 5 частини першої статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
      За приписами пункту 2 частини другої статті 17 цього ж Закону громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів.
       Елементами (частинами) об`єктів благоустрою є, зокрема, малі архітектурні форми (пункт 9 частин першої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
    За змістом частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до малих архітектурних форм належать, у тому числі, альтанки, павільйони, навіси. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил (частина третя цієї ж статті).
       Тимчасовою спорудою торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, за визначенням статті 28 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності», є одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
      Частинами третьою, четвертою статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» також встановлено, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».
    Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
     На виконання частини четвертої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.
    Пунктами 2.1 - 2.3 цього Порядку передбачено, що підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1).
        Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.
До заяви додаються:
- графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості;
- реквізити замовника (найменування, П. І. Б., адреса, контактна інформація).
Цей перелік документів є вичерпним.
       За правилами пункту 2.6 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності для оформлення паспорта прив`язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС, до якої додає:
- схему розміщення ТС (додаток 1);
- ескізи фасадів ТС у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб`єкт господарювання, що має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат (додаток 1);
- схему благоустрою прилеглої території, складену замовником або суб`єктом підприємницької діяльності, який має відповідну ліцензію, архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів України";
- технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж.
       Зазначені документи замовником отримуються самостійно.
       Відповідно до пункту 2.11 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності паспорт прив`язки включає:
-          схему розміщення ТС, виконану на топографо-геодезичній основі у масштабі 1:500, а також схему благоустрою прилеглої території;
-          ескізи фасадів ТС у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС);
-          технічні умови щодо інженерного забезпечення ТС, отримані замовником у балансоутримувача відповідних мереж;
-          реквізити замовника (найменування, П. І. Б., адреса, контактна інформація).
Цей перелік документів є вичерпним.
   Встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. Відхилення від паспорта прив`язки ТС не допускається. Відновлення благоустрою замовником є обов`язковим. Після розміщення ТС замовник подає до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або відповідної районної державної адміністрації письмову заяву за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку, у якій зазначає, що він виконав вимоги паспорта прив`язки (пункти 2.20 - 2.23 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності).
        Окрім цього, пунктами 2.30, 2.31 вищевказаного Порядку визначено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу. Розміщення ТС самовільно забороняється.
      Зміст вищевикладених положень законодавства дає підстави для висновку, що встановлення малої архітектурної форми - торгових рядів у вигляді тимчасових приміщень (споруд) для провадження підприємницької діяльності здійснюється лише за наявності і на підставі паспорта прив`язки, виданого конкретній особі (замовнику), який має намір встановити таку споруду із включенням до паспорту прив`язки його реквізитів (найменування, П. І. Б., адреса, контактна інформація).
     Встановлення ж вищевказаних тимчасових споруд іншими особами, не вказаними у паспорті прив`язки, або без такого документа забороняється законом і вважається самовільним розміщенням цих споруд, порушує благоустрій населених пунктів, організація і контроль за станом якого здійснюється органами місцевого самоврядування згідно з наявними у них повноваженнями у цій сфері, зокрема, відповідними радами і їх виконавчими органами.
    Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що визначені позивачем як «рухоме майно у вигляді 4-х яток (кіосків)  з інвентарними  номерами №00016, 00017, 00018, 00019, на яких створено 16 торговельних місць» і розміщено на земельній ділянці (кадастровий номер 1210100000:06:090:0353) площею 0,0635 га за адресою вул.Шмідта2 м.Дніпро,  яке, як зазначалося вище на час його придбання позивачем підпадало під визначення «пересувна мала архітектурна форма» в розумінні Методичних рекомендацій № 296 на час вирішення даного спору підпадає під визначення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності в розумінні статті 28 Закону України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності».
    Колегія суддів констатує відсутність в матеріалах справи доказів дотримання позивачем Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності щодо 4-х яток (кіосків)  з інвентарними  номерами №00016, 00017, 00018, 00019, на яких створено 16 торговельних місць» і розміщено на земельній ділянці (кадастровий номер 1210100000:06:090:0353) площею 0,0635 га за адресою вул.Шмідта2 м.Дніпро і, відповідно, відсутність оформленого на нього, як на замовника, паспорту прив`язки відносно зазначених тимчасових споруд, що дає підстави колегії вважати, що такі споруди встановлені ним самовільно.
        Самовільно розміщені тимчасові споруди, як це передбачено пунктом 2.30 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, підлягають демонтажу і мають бути прибрані особами, які їх самовільно розмістили. 
    До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 750/2431/17
       Згідно зі статтею 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).
     Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що спірні праводносини щодо  тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності - 4-х яток (кіосків), яким позивачем присвоєно інвентарні  номери №00016, 00017, 00018, 00019 і на яких , відповідно, створено 16 торговельних місць, розташованих на земельній ділянці (кадастровий номер 1210100000:06:090:0353) площею 0,0635 га за адресою вул.Шмідта 2 м.Дніпро підпадають під регулювання подібних за змістом цивільних відносин (аналогія закону) щодо об`єктів самочинного будівництва за загальним правилом, передбаченим у частині другої статті 376 ЦК України.
       Щодо  тверджень позивача про порушення його прав власника нерухомого майна у вигляді павільйону №44 “Промтовари”, який розташований на території центрального ринку міста Дніпро “Озерка” за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро та , відповідно, неотримання доходу від оренди цього майна, колегія суддів встановила наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини:
      Дійсно, Факт перебування земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:06:090:0354  загальною площею 0,01 га в постійному користуванні Позивача,, підтверджується Державним актом на право постійного користування землею Дніпропетровської міської ради від 02.02.1998 серії ДПД № 75, який був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 36 від 22.01.98 р.. При цьому колегія суддів зауважує, що земельну ділянку було надано у постійне користування лише для здійснення  торговельної діяльності (т.1 а.с. 57-60). 
     Колегія суддів констатує, відсутність в  інформаційній довідці № 296445351 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2022 р. відомостей щодо розташування на ній Павільйон № 44 «Промтовари», загальною площею 79,4 кв. м.  (т.1 а.с. 61-62).
       Колегія суддів зауважує, що текст позовної заяви, окрім п.2.2 « …Павільйон № 44 «Промтовари», загальною площею 79,4 кв. м., права власності на який виникли у Позивача на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 21.04.2006 р., зареєстрованого в реєстрі за № 950. Ці права зареєстровані в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою № 296431792 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2022 р. (копія інформаційної довідки додається, оригінал у Позивача)…»  не містить будь яких відомостей щодо історії будівництва Павільйону № 44 «Промтовари», загальною площею 79,4 кв. м.
      Відповідно до змісту Договору купівлі продажу від 21.04.2006р. : « … Приватне підприємство, "Бріма", код ЄДРПОУ 20277652, юридична адреса Дніпропетровськ, вул.Олеся Гончара, буд.6, в особі директора…
      …  та Приватне підприємство "Фірма "ФБМ", код ЄДРПОУ 19151859, юридична адреса: Дніпропетровськ, пр.Гагаріна, буд 8 а, в особі директора…
…, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод, розуміючи значення своїх дій, склали цей договір про таке:
1.Продавець продав, а покупець купив нежитлову будівлю Павільйон № 44 «Промтовари», літ. АЄ-1, АЄ'-1, АЄ2-1 загальною площею 79,4 кв.м., що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул.Шмідта, буд.№2(два).
Ця нежитлова будівля належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М.  08.09.2005р. р.№2792, зареєстрованого в КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації' 11.10.2005р., реєстраційний номер 11712671.
2. Продаж цей вчинено 10762грн50коп, які продавець одержав повністю від покупця, ще до підпису цього договору…» 
5.          Продавець гарантує, що зазначена нежитлова будівля до моменту укладання цього договору нікому іншому не продана, не подарована, не передана як внесок до статутного фонду юридичної особи, іншим способом не відчужена, під заставою (в тому числі податковою), під забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає.
6.          Нежитлова будівля візуально оглянута покупцем до підписання цього договору. Недоліків чи дефектів, які перешкоджали б її використанню за призначенням, на момент огляду виявлено покупцем не було…»  (т.1 а.с. 47).
      Відповідні відомості відображено у Витягу про Державну реєстрацію правочинів (т.1 а.с. 48) та інформаційній довідці № 296431792 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.01.2022 р. (т. 1 а.с. 49-50).
    Щодо тверджень позивача про необхідність врахування у спірних правовідносинах висновків, які зробив суд у справі № 904/2651/20, колегія суддів виходить з наступного:
       Преюдиціальні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
      Таким чином, обставини (факти), що є преюдиціальними відповідно до ст.75  ГПК, не потребують доказування та є обов`язковими для господарського суду. Суд не вправі ставити під сумнів такі обставини (факти).
      Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.06.2024 у справі №910/7859/23, від 11.01.2024 у справі №911/84/22 та інших.
            Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
        Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (відповідний правовий висновок викладено в постанові КГС ВС від 28.01.2020 у справі № 917/31335/180.
       Колегія суддів констатує, що при розгляді справи № 904/2651/20 не встановлювалися обставини, які було покладено в основу даного позову і які викладено вище, в зв`язку із чим, колегія суддів при розляді даної справи № 904/627/22 не обмежена кваліфікацією спірних правовідносин, яка була здійснена судом у справі № 904/2651/20. 
         Згідно з ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
     Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України).
        Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
        Частиною 2 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
     Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
      Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).
         Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
       Отже, згідно з положеннями законодавства України право на землю реалізується шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, отримання заявником дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також про передання у власність чи користування (оренду) визначеної земельної ділянки заявникові, та отримання документів, що посвідчують права заявника на визначену земельну ділянку. Усі перелічені документи можуть свідчити або про вжиття особою заходів до оформлення права на земельну ділянку або про завершення оформлення такого права в установленому законодавством порядку.
   Як зазначалося вище, земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:06:090:0354 передано в постійне користуванні Позивача, загальною площею 0,01 га 02.02.1998 року для здійснення торговельної діяльності. Відомості щодо погодження будівництва нерухомого майна зазначений акт не містить.     
          В судовому засіданні Позивач визнав в порядку частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України відстунітсь в його розпорядженні будь-яких дозвільних документів на будівництво на земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:06:090:0354 в постійному користуванні Позивача, загальною площею 0,01 га нежитлової будівлі Павільйон № 44 «Промтовари», літ. АЄ-1, АЄ'-1, АЄ2-1 загальною площею 79,4 кв.м..
    Сторони договору повинні поводитися правомірно як під час його виконання, так і на переддоговірній стадії. Зокрема, мають поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків, як і можливої недобросовісної чи нерозумної поведінки, є численними. Їх не можна визначити вичерпно. Недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад із конкурентом недобросовісної сторони переговорів), нерозкриття необхідної контрагенту інформації тощо (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37)).
      Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 331 ЦК України).
      Відповідно, колегія суддів критично оцінює доводи Позивача, викладені ним в судовому засіданні щодо відсутності у нього обов`язку перевіряти законність будівництва на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:06:090:0354 Павільйону № 44 «Промтовари», літ. АЄ-1, АЄ'-1, АЄ2-1 загальною площею 79,4 кв.м на момент укладання Договору купівлі продажу від 21.04.2006р., оскільки, як зазначалося вище з преамбули цього договору вбачається що: « …Приватне підприємство "Фірма "ФБМ", код ЄДРПОУ 19151859, юридична адреса: Дніпропетровськ, пр.Гагаріна, буд 8 а, в особі директора…
…, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод, розуміючи значення своїх дій…».
          Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
     Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
        Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).
        Відтак, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить.
      Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
    Системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом, як необхідних для виникнення права власності.
       При цьому, формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
         Отже, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
     Не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункти 92-94)).
      Велика Палата Верховного Суду послідовно звертає увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України засвідчує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанови від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31-6.33) та від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц) (пункти 53-56)).
        Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).
        Земля є унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
      Отже, за встановлених у справі № 904/627/22 обставин державна реєстрація права власності за Позивачем на Павільйон № 44 «Промтовари», літ. АЄ-1, АЄ'-1, АЄ2-1 загальною площею 79,4 кв.м, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:06:090:0354 не означає виникнення у нього права власності на цей об`єкт і припинення правового режиму відповідного майна як самочинного будівництва. 
          У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободи від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція) проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
          Згідно зі статтю 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
          Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).     
          Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
          Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1).
          Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
          Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
          Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
          Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
          Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої цієї статті дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а частина друга цієї статті визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом уведення в дію «законів». Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів демократичного суспільства є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах: від 20 травня 2010 року «Україна-Тюмень» проти України» (заява № 22603/02); від 25 червня 1996 «Амюр проти Франції» (Amuur v. France); «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), № 25701/94, § 79, ECHR 2000-XII; «Малама проти Греції» (Malama v. Greece), № 43622/98, § 43, ECHR 2001-II).
          Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
      У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
    За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є  право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
  Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
     Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
      Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).
     До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
    Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).
     ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
     Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).
Оскільки  щодо 4-х яток (кіосків) інвентарні  номери №00016, 00017, 00018, 00019розташованих на земельній ділянці (кадастровий номер 1210100000:06:090:0353) площею 0,0635 га, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування аналогії закону (частини 2 статті 376 ЦК України), а Павільйон № 44 «Промтовари», літ. АЄ-1, АЄ'-1, АЄ2-1 загальною площею 79,4 кв.м, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:06:090:0354 за адресою вул.Шмідта 2 підпадає під визначення самочинно збудованого нерухомого майна, колегія суддів виснує, що Позивачем не доведено порушення його прав власності в розумінні Глави  23 ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ ПРО ПРАВО ВЛАСНОСТІ Розділу I ПРАВО ВЛАСНОСТІ Цивільного кодексу України, що, відповідно є підставою для відмови в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
          Вищевикладене спростовує доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу в розділах: « …2.Щодо безпідставності доводів апелянта ТОВ «КП Центральний ринок» в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не враховано того, що спірне майно, за яке з нього було стягнуто на користь позивача збитки у вигляді упущеної вигоди, належить на праві власності відповідачу, а не позивачу…
…2.1.          Щодо підстав звернення ПП «Фірма «ФБМ» до суду з позовом до ТОВ «КП Центральний ринок» про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди…
… 2.2.Щодо обставин, які входять до предмета доказування по цій справі…
… 2.3.Щодо належної оцінки судом першої інстанції доказів позивача, які підтверджують його право власності на спірне майно у вигляді 4-х яток (кіосків) з інвентарними номерами № 00016, 00017, 00018, 00019…
… 2.4.Щодо оцінки доказів відповідача ТОВ «КП Центральний ринок», якими він намагається спростувати висновки суду першої інстанції і довести свої права на спірне майно…
… 3.Щодо безпідставності клопотання апелянта про прийняття в якості доказу та врахування при розгляді апеляційної скарги на рішення суду від 20.08.2024 Висновку експерта №1391-04 від 17.04.2023…
…5.1.          Щодо неналежності та недопустимості такого доказу відповідача, як копія фрагмента з Висновку будівельно-технічної експертизи Дніпропетровського НДІСЕ від 25.04.2012…
…5.2.1.Щодо правомірності та обґрунтованості не врахування судом першої інстанції таких доказів відповідача, як титульний аркуш технічного паспорту та фрагменту з схематичного плану земельної ділянки…
…5.2.2.Щодо законності та обґрунтованості не врахування судом першої інстанції такого доказу відповідача, як витяг БТІ про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21936664 від 20.02.2009…
…6.Щодо безпідставності доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували переміщення саме позивачем (ПП «Фірма «ФБМ») та облаштування 16-ти торговельних місць за адресою вул. Шмідта, 2 в м. Дніпропетровську…
…7.Щодо недобросовісності поведінки відповідача в частині зміни своєї позиції з приводу наявності/відсутності в нього прав власності на спірні бокси (кіоски)…
… 8.Щодо безпідставності доводів апелянта про те, що ФОП Ркоян Рубен Боцаресович, який фактично орендував у позивача приміщення павільйону № 44 «Промтовари», у період, за який стягуються збитки, припинив підприємницьку діяльність…
… 9.Щодо безпідставності доводів апелянта про нібито незаконність користування позивачем земельними ділянками…».
          При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у даному судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
          У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що позивачеві було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.
          В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок", Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2024 у справі №904/627/22 відповідач посить прийняти до розгляду  разом з цією апеляційною скаргою докази, а саме:
     -оригінал висновку експерта №1391-04 від 17.04.2023р. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи,
   -копію першого (титульного) аркушу технічного паспорту БТІ на об`єктинерухомого майна, яке розташовується за адресою: Шмідта, 2 в м. Дніпро,
     - копію викопіювання з схематичного плану земельної ділянки до технічного паспорту БТІ щодо фактичного місце розташування торговельних боксів, позначених літ. 2С-1 та 2Р-1 по вул. Шмідта, 2 у м. Дніпро,
- копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21936664 від 20.02.2009р., обгрунтовуючи вказане наступним: «…оскільки відповідні докази були безпідставно та незаконно відхилені судом першої інстанції, хоча заходились в матеріалах справи станом на момент надходження на повторний розгляд справи до суду першої інстації…».
          Наведені положення передбачаються наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (правовий висновок, наведений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.04.2021 у  справі № 909/722/14).
          Так, відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
          Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
          Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономаренко проти України»).
          Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
          Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема: подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.
При цьому учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України).
          Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням  відзиву або письмових пояснень третьої особи.
           Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").
          Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст.  80 ГПК  України).
          Апеляційний суд зауважує, що виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції. В той же час, процесуальне законодавство допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак, є неприйнятною ситуація, коли сторона просить долучити до матеріалів справи нові докази лише з підстав їїнеобізнаності щодо необхідності подання усіх наявних в неї доказів чи її суб`єктивної позиції щодо недоречності їх подання. Тим більше не може вважатися поважною причиною те, що суд не вимагав подання певних доказів, оскільки господарський процес побудований на принципах диспозитивності та змагальності сторін, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому останні повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та надавати суду усі наявні у них докази, якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення, разом із першими заявами по суті справи.
          Колегія суддів зважає, що прийняття судом до розгляду несвоєчасно поданих доказів без поважних на те причин, а лише через неналежну підготовку сторони щодо судового розгляду справи, порушує імперативні норми Господарського процесуального кодексу України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду.
          До того ж, як передбачено ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, (яким відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів), яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
          Аналогічна правова позиція наведена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15 та від 14.01.2020 у справі № 925/1082/18).
          Згідно ч. 8 ст.  80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
          Відповідно до правового висновку щодо застосування ст. ст. 80, 269 ГПК України, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).
          Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведена у постанові від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19).
          За сукупністю вказаних обставин колегія суддів не приймає до уваги додані відповідачем до апеляційної скарги додаткові докази та відмовляє в задоволені клопотання, викладенного в прохальній частині апеляційної скарги.
          Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;
          Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
          Оскільки доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" зводяться до тверджень відповіда щодо відсутності порушення прав позивача, як власника щодо 4-х яток (кіосків)  з інвентарними  номерами №00016, 00017, 00018, 00019 та Павільйону №44 “Промтовари”, розташованих на території центрального ринку міста Дніпро “Озерка” за адресою: вул. Шмідта, 2, м. Дніпро, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2024 у справі № 904/627/22 та скасування оспорюванного рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
          Відповідно до пунтку 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
          Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 129 Господаського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача
          Враховуючи, що у даній справі колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволені позову витрати позивача за отрані ним послуги з правничої допомоги покладаються на Приватне підприємство "Фірма "ФБМ", що, відпводно, є підставою для скасування Додаткового рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2024р. у справі № 904/627/22 з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заяви Приватного підприємства "Фірма "ФБМ" про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2024р. у справі № 904/627/22, відповідно, підлягає задоволенню.

          Розподіл судових витрат:

       У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання 33366,00 грн судового збору за подання касаційної скарги та 56 533,46 грн за подання апеляційних скарг підлягають стягенню з Приватного підприємства "Фірма "ФБМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок".

          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

          ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2024 у справі № 904/627/22 – задовольнити.
          Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.08.2024 у справі № 904/627/22 – скасувати.
          Прийняти нове рішення.
          В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2024р. у справі № 904/627/22 – задовольнити.
          Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.09.2024р. у справі № 904/627/22 – скасувати.
          Прийняти нове рішення.
          В задоволенні заяви Приватного підприємства "Фірма "ФБМ" про ухвалення додаткового рішення відмовити в повному обсязі.
          Стягнути з Приватного підприємства "Фірма "ФБМ" (адреса просп. Гагаріна, буд. 8А, м. Дніпро, 49005 ЄДРПОУ 19151859) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок" (адреса вул. Шмідта, 2, м. Дніпро, 49038 ЄДРПОУ 01557911) 33366,00 грн судового збору за подання касаційної скарги та 56 533,46 грн за подання апеляційних скарг.
          Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
          Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.
          Повний текст постанови складено   та підписано суддями   Дарміним М.О.  та  Івановим О.Г. - 08.09.2025, суддею  Кощеєвим І.М.- 15.09.2025

Головуючий суддя                                                            М.О. Дармін

Суддя                                                                                 О.Г. Іванов

Суддя                                                                                 І.М.  Кощеєв