ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                           
 
02 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 488/2818/23
провадження № 61-10184св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
 
учасники справи за первісним позовом:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
 
учасники справи за зустрічним позовом:
позивач - ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 
відповідач - ОСОБА_1 , 
третя особа- Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у                        м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                               (м. Одеса),
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Маркін Сергій Ігорович, на постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2025 року в складі колегії суддів Тищук Н. О., Лівінського І. В., Шаманської Н. О. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зустрічним позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , третя особа - Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                    (м. Одеса), про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.
 
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначала, що з 14 травня 2020 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 . Разом із чоловіком вони проживали у квартирі                     АДРЕСА_1 (далі - квартира), яка належала на праві власності її чоловіку ОСОБА_5 . 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 загинув. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка. 
 
У зв`язку з військовою агресією російської федерації, позивач була змушена покинути спірну квартиру та переїхати до більш безпечного місця. Повернувшись у місто, вона не змогла потрапити до квартири, у зв`язку з заміною замків. Звернувшись до відділення поліції № 3 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області, позивач дізналася, що у спірні квартирі проживає колишня дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_2 .
 
У зв`язку з цим позивач просила суд усунути перешкоди у в користуванні спірною квартирою шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири.
 
У вересні 2023 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей                       ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа- Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у                                       м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                               (м. Одеса), про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_5 з 2008 року. Під час перебування у шлюбі у них  народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Державна реєстрація народження сина ОСОБА_6 була проведена відповідно до вимог частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України)та у зв`язку з тим, що на той час шлюб із ОСОБА_5 не був зареєстрований, прізвище ОСОБА_6 було записано зі слів матері. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок бойових дій ОСОБА_5 загинув. Після його смерті відкрилася спадщина на спірну квартиру. Діти є спадкоємцями першої черги після смерті батька ОСОБА_5 .
 
Посилаючись на викладене ОСОБА_2 просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 від 17 вересня                    2009 року № 848, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, в графі «батько» змінити прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Корабельний районний суд м. Миколаєва рішенням від 09 травня 2025 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення закрив у зв`язку з відсутністю предмета спору.
 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відмовив.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позовних вимог з підстав відсутності ДНК-профілю ОСОБА_5 та неможливістю у зв`язку з цим провести генетичну експертизу та встановити кровне споріднення між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
 
Миколаївський апеляційний суд постановою від 14 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва                   від 09 травня 2025 року в оскаржуваній частині скасував.
Позов ОСОБА_2 , поданий в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження задовольнив.
 
Встановив факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Вніс зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 17 вересня 2009 року № 848, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, в графі «батько» змінив прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи зустрічний позов, апеляційний суд керувався тим, що сторони у справі не заперечували те, що                       ОСОБА_2 та ОСОБА_5 спільно проживали до 2019 року, виховували дітей ОСОБА_9 (щодо якого спір про батьківство відсутній) і ОСОБА_6 , що підтвердили також свідки у справі. Крім того, суд також врахувавпереписку відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , в якій вона називає ОСОБА_5 татом ОСОБА_6 , запрошує ОСОБА_6 до себе проживати, надає фінансову допомогу, а також роздруківки банківських переказів АТ КБ «ПриватБанк», які підтверджують перерахування коштів від батька ОСОБА_5 та ОСОБА_10 . Владиславу.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
 
06 серпня 2025 року адвокат Міщенко К. І. ОСОБА_11 , через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2025 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
У касаційній скарзі заявник посилається на підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, а також застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду:
- від 02 жовтня 2018 року в справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року в справі № 902/761/18, від 04 грудня                   2019 року в справі № 917/2101/17, від 07 липня 2021 року в справі № 420/370/19, відповідно до яких принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний;
- від 08 вересня 2021 року в справі № 644/7809/18, згідно з яким встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, не основані на нормі статті 109 ЦПК України, яка імперативно перерозподіляє тягар доказування і наслідки ухилення від участі в експертизі;
- від 12 грудня 2019 року в справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року в справі                 № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня              2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 28 червня 2023 року в справі № 357/9241/21, відповідно до яких показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.
 
Заявник вважає, що ОСОБА_2 не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, та відповідно до статей 12, 13 ЦПК України не підтвердила зазначені нею обставини відповідними доказами, передбаченими статтями 76-88 ЦПК України, зокрема не надала належних і допустимих доказів на підтвердження родинних зав`язків із ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою від 28 серпня 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Корабельного районного суду м. Миколаєва.
 
Справа надійшла до Верховного Суду у вересні 2025 року.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2025 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність оскаржуваного судового рішення, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. 
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами 
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з                   ОСОБА_5 з 14 травня 2020 року (т. 1, а. с. 8).
 
До укладання шлюбу з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 з 2008 року до 2019 року спільно проживав з ОСОБА_2 , що сторонами не заперечувалось.
За час спільного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_2 у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30 травня 2023 року серії НОМЕР_1 , та не оспорюється сторонами у справі (т. 1, а. с. 46). 
 
Батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_12 і ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30 травня 2023 року серії НОМЕР_2              (т. 1, а. с. 41).
 
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 12 жовтня 2010 року Відділ реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 17 вересня                    2009 року зробив актовий запис № 848 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з яким відомості про батька, ОСОБА_12 , зроблені згідно з вимогами частини першої статті 135 СК України (т. 1,                      а. с. 42).
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 загинув (т. 2, а. с. 9, 36).
 
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді спірної квартири, а також квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
 
У спірній квартирі зареєстрований син ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а. с. 48).
 
Відповідно до спадкової справи, відкритої до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , спадщину прийняли його дружина ОСОБА_1 , подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом (т. 1, а. с. 87).
 
Також спадщину після смерті батька прийняв малолітній син ОСОБА_4 , в інтересах якого діяла ОСОБА_2 , подавши заяву до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом (т. 1, а. с. 88).
 
Зразки ДНК-профілю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не збереглися, що підтверджується повідомленнями Відділення поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області від 26 грудня 2023 року № 9693/205/01-2023 та Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 03 квітня 2024 року № 19/36/2-13767-2024 (т. 1, а. с. 107, 128).
 
Допитані у судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_13 ,                  ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 пояснили, що до 2018-2019 років ОСОБА_5 проживав однією родиною з ОСОБА_2 , ставився до ОСОБА_3 як до свого сина. Загиблий ОСОБА_5 не розповідав свідкам чи визнавав він себе біологічним батьком ОСОБА_6 . Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що після розлучення з ОСОБА_2 загиблий ОСОБА_5 мав сумніви щодо свого батьківства стосовно дітей.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам закону.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, врахувавши, аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша             статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.
 
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята                      статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).
 
У статті 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
 
У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_2 з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі не перебували. При цьому факт їх сумісного проживання сторони у справі не оспорюють.
 
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
 
Згідно з частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
 
Згідно із частинами першою, другою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
 
Відповідно до статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини.
 
Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері та смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.
 
Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до             статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.
 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 361/2653/15 (провадження № 61-2239св21).
 
Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.
 
Аналіз норми статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України).
 
Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.
 
Такі висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23).
 
Верховний Суд у постановах від 11 липня 2023 року в справі № 449/433/22 (провадження № 61-4176св23), від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) виснував, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.
 
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
 
Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
 
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
 
Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. 
 
Тобто під час вирішення спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
 
У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 760/3977/15 (провадження № 61-2081зпв18) зазначено, що висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами.
 
У справі, яка переглядається, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 на підтвердження батьківства ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_3 надала:
- свідоцтво та актовий запис про народження ОСОБА_3 ;
- копії фотознімків, на яких відображенні ОСОБА_5 з сином ОСОБА_6 ;
- переписку відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , в якій вона називає ОСОБА_5 татом ОСОБА_6 , запрошує ОСОБА_6 до себе проживати, надає фінансову допомогу;
- виписки з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до яких                             ОСОБА_5 та ОСОБА_10 перераховували кошти ОСОБА_6 .
Крім того, факт спільного проживання однією сім`єю та сприйняття ОСОБА_5 . ОСОБА_6 своїм рідним сином підтвердили свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 .
 
Врахувавши зазначені докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 за життя не заперечував факту свого батьківства щодо ОСОБА_6 і поводив себе з ним, як батько, протягом тривалого часу виховував дитину, піклувався про неї, матеріально підтримував та встановив міцні емоційні зв`язки, що може бути доказом його батьківства, навіть якщо генетичний зв`язок не підтверджений.
 
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не надала жодного доказу на спростування доводів та доказів, наданих ОСОБА_2 , Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зазначених висновків суду не спростовують та обмежуються посиланням на те, що ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження своїх вимог, а оскаржуване судове рішення ґрунтується на недопустимих доказах.
 
Проте ці аргументи були перевірені апеляційним судом і з урахуванням установлених обставин спростовані під час розгляду справи з посиланням на оцінку сукупності зібраних у справі доказів, у тому числі оцінки їх на предмет належності і допустимості.
 
Посилання в касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, касаційний суд відхиляє, оскільки встановлені у справах, на які посилається заявник, судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин є відмінними від справи, що переглядається. У кожній із зазначених заявником справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично - доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності, зокрема щодо доказів, наданих на підтвердження факту батьківства.
 
Посилання заявника на обов`язкове проведення судової молекулярно-генетичної експертизи є необґрунтованими, оскільки на підтвердження заявлених у цій справі позовних вимог позивач надала достатньо доказів, оцінка яких у сукупності дала суду апеляційної інстанції підстави для висновку про визнання ОСОБА_5 за життя свого батьківства щодо сина ОСОБА_6 та встановлення відповідного факту батьківства. 
 
Крім того, колегія суддів на спростування зазначених доводів заявника, звертає увагу на неможливість проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, у зв`язку з тим, що зразки ДНК-профілю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не збереглися, що підтверджується повідомленнями Відділення поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26 грудня 2023 року № 9693/205/01-2023 та Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 03 квітня 2024 року № 19/36/2-13767-2024 (т. 1, а. с. 107, 128).
 
Проте, заперечуючи факт батьківства ОСОБА_5 , на виконання засад змагальності цивільного процесу, відповідач не спростувала подані позивачем докази і встановлені на їх підставі обставини.
 
Верховний Суд враховує те, що у цій справі, задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту батьківства, апеляційний суд врахував Конвенцію про права дитини, якою передбачено, що дитина має право на ім`я і набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і право на їх піклування.
 
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява                              № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
 
Враховуючи, зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що поведінка ОСОБА_5 за життя свідчить про визнання ним батьківства відносно дитини ОСОБА_6 . Тому, задовольняючі позовні вимоги, суд апеляційної інстанції керувався як найкращими інтересами дитини.
 
Крім того, Верховний Суд враховує право ОСОБА_6 знати свого батька та можливість реалізувати спадкові права, а також беручи за основу римську максиму lurasanguinis nulloiure civilidirimi possunt (жодні встановлення цивільного права не можуть скасувати права, що випливають із кровної спорідненості), робить висновок про необхідність внесення змін до актового запису про народження дитини, що і було зроблено судом апеляційної інстанції.
 
Отже, доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, а зводяться до незгоди з такими висновками суду та переоцінкою доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Вирішуючи цей спір, суд апеляційної інстанції, врахував інтереси дитини, правильно застосував наведені норми матеріального права, дав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про достатність поданих нею доказів та доведеність факту батьківства ОСОБА_5 стосовно сина ОСОБА_3 , та з цих підстав правильно задовольнив позов.   
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З підстав викладеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Маркіном Сергієм  Ігоровичем, залишити без задоволення.
 
Постанову Миколаївського апеляційного суду від 14 липня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                     Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко