ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року		Справа № 460/10173/24 пров. № А/857/29657/25	

   Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області   про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року (суддя Максимчук О.О., м.Рівне), -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУПФ), в якому просив визнати протиправними дії ГУПФ щодо обмеження з 20.03.2024 пенсії позивача максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 20.03.2024 пенсію відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ) без її обмеження максимальним (граничним) розміром.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року (далі Рішення суду) позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУПФ щодо нарахування і виплати з 21.03.2024 пенсії ОСОБА_1 , як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, у розмірі визначеному статтею 54 Закону № 796-ХІІ, з обмеженням її граничного розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність; зобов`язано ГУПФ здійснити з 21.03.2024 нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, у розмірі визначеному статтею 54 Закону № 796-ХІІ, без обмеження її граничного розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
19.06.2025 позивач звернувся до суду із заявою про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень на виконання Рішення суду, яка обґрунтована тим, що відповідачем не виконується Рішення суду у відповідності до його резолютивної частини, а нарахування пенсії позивачу здійснюється у раніше визначених сумах (далі Заява).
Окремою ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року Заяву задоволено.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить таку скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні вимог Заяви відмовити.
В апеляційній скарзі вказує, що ГУПФ правомірно застосував з 01.03.2024 при перерахунку розміру пенсії позивача обмеження максимального розміру передбаченого частиною першою статті 2 Закону України 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі Закон №3668-VI) та частиною третьою статті 85 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), зважаючи на те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідачем здійснюється нарахування та виплата пенсії позивача з обмеженням такої максимальним розміром, Рішення суду не виконане.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За правилами статті 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини першої статті 383 КАС особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Вказана процесуальна норма спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Положеннями частини шостої статті 383 КАС визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 249 КАС суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
З аналізу зазначених вище норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами статті 383 КАС, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Судом першої інстанції встановлено, що спір у цій справі стосувався правомірності обмеження пенсії позивача максимальним розміром. Так, Рішенням суду визнано за позивачем право на нарахування та виплату пенсії, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, у розмірі визначеному статтею 54 Закону №796-ХІІ без обмеження її граничного розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
За результатами перерахунку, проведеного на виконання Рішення суду, розмір пенсії позивача з надбавками складає 32857,06 грн, водночас з застосуванням максимального розміру пенсія становить 23610 грн.
Так, приписами частини третьої статті 67 Закону №796-ХІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
20.03.2024 Конституційний Суд України прийняв рішення № 2-р(II)/2024, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-XII зі змінами.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024, припис статті 2 Закону №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-XII зі змінами, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
З 20.03.2024 - дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024, стаття 67 Закону № 796-XII більше не містить норми про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. При цьому, припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон №796-XIІ зі змінами, взагалі втратив свою чинність у зв`язку з визнанням його неконституційними.
Відповідно, суд першої інстанції, вирішуючи подану Заяву, дійшов правильного висновку, що з 21.03.2024 відповідач не має правових підстав обмежувати пенсію позивача максимальним розміром, а саме десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 № 2-р(II)/2024 визнано неконституційними припис статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону № 796-XII, що і було встановлено Рішенням суду у цій справі.
Водночас, щодо покликання відповідача на відсутність усіх підстав для зняття граничного розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, оскільки довідка про заробітну плату позивача не підтверджена первинними документами, суд апеляційної інстанції зазначає, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Оскільки відповідачем не вжито дієвих і належних заходів на виконання Рішення суду, суд першої інстанції з урахуванням приписів статті 249 КАС, прийшов до правильного висновку про порушення відповідачем положення статті 129-1 Конституції України та частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС, а саме: не виконано у повному обсязі і належним чином судове рішення, яке набрало законної сили, що в зумовило необхідність постановлення окремої ухвали і направлення її для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Інші доводи апелянтів на правомірність прийнятого судового рішення не впливають та висновків суду не спростовують, тому апеляційний суд не вбачає підстав для їхнього детального аналізу.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.
Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич