Номер провадження: 22-ц/813/4393/25 
Справа № 947/18448/24
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Хлєбникової Наталі Анатоліївни, представника ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2025 року, постановленого під головуванням судді Петренка В.С., повний текст рішення складений 28 січня 2025 року, у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -
                                        в с т а н о в и в:
У червні 2024 року публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (далі ПАТ «МТБ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит №656 (КешВаш) від 14.01.2022 року, станом на 03.06.2024 року, в розмірі 245968,62 грн., з яких заборгованість за строковим тілом кредиту у розмірі 95932,67 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 26422,45 грн.; заборгованість за строковими відсотками у розмірі 3394,13 грн.; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 120219,37 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14.01.2022 року між ПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 656 (КешВаш), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику, а Позичальник отримав споживчий кредит в розмірі 133887,00 грн., за програмою кредитування КешВаш, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 49,99% річних, на період з 14.01.2022 року по 14.01.2025 року, зі сплатою комісії та інших платежів за кредитним договором відповідно до Додатку №1 «Графік платежів».
ПАТ «МТБ Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору.
Відповідач не надавав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 03.06.2024 року має заборгованість 245968,62 грн., яка складається з заборгованості за строковим тілом кредиту у розмірі 95932,67 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 26422,45 грн.; заборгованості за строковими відсотками у розмірі 3394,13 грн.; заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 120219,37 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2025 року позов ПАТ «МТБ Банк» задоволений.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» заборгованість за договором про споживчий кредит №656 (КешВаш) від 14.01.2022 року, станом на 03.06.2024 року, в розмірі 245968,62 грн., з яких заборгованість за строковим тілом кредиту у розмірі 95932,67 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 26422,45 грн.; заборгованість за строковими відсотками у розмірі 3394,13 грн.; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 120219,37 грн.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Хлєбникова Н.А., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відрізняється від розрахунку, який міститься в претензії №01/174-0/56.2 від 04.03.2024 року ПАТ «МТБ Банк».
Також суд не врахував, що претензія ПАТ «МТБ Банк» не була вручена відповідачу, а тому відповідач не мала змогу ознайомитись з розрахунками банку.
Також апелянт зазначив, що суд безпідставно відмовив у проведені почеркознавчої і економічної експертиз, оскільки доводами клопотання про проведення експертиз було те, що підписи в договорі про споживчий кредит та в графіку платежів, що є додатком до договору про споживчий кредит виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , представник ПАТ «МТБ Банк» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування правосудного рішення, в якому була надана оцінка всім вимогам та запереченням сторін спору.
В судове засідання, призначене на 09 вересня 2025 року ОСОБА_1 не з`явилася, була сповіщена належним чином (а.с. 37, 38 т. 2).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , представника ПАТ «МТБ Банк», перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи позов ПАТ «МТБ Банк» про стягнення кредитної заборгованості в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існували договірні відносини внаслідок укладання договору про споживчий кредит № 656 від 14.01.2022 року, проте фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ «МТБ Банк» повернуті не були.
Однак, колегія суддів з такими висновками суду погодитися не може в повному обсязі, за таких підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14.01.2022 року між ПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 656 (КешВаш), згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 130000,00 грн. та 3887,00 грн. на сплату одноразової комісії за зарахування грошових коштів, отриманих як кредит, шляхом безготівкового перерахування з позичкового рахунку на відповідача, відкритий в ПАТ «МТБ Банк», зі сплатою відсотків у розмірі 49,99% річних, на строк з 14.01.2022 року по 14.01.2025 року.
Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, перерахував позичальнику ОСОБА_1 кошти в розмірі 133887,00 грн. на її рахунок НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «МТБ Банк», що підтверджується випискою по даному рахунку за період з 14.01.2022 рік по 14.01.2022 року.
Однак, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежно, порушувала строки по сплаті платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих за користування кредитом відсотках, що також підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 за 14.01.2022 рік по 04.06.2024 рік.
Звертаючись до суду з позовом, позивач надав розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №656 від 14.01.2022 року, яка станом на 03.06.2024 року становила загальний розмір 245968,62 грн., з якої заборгованість за строковим тілом кредиту - 95932,67 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 26422,45 грн.; заборгованість за строковими відсотками - 3394,13 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 120219,37 грн.
04.03.2024 року позивачем на адресу відповідача був направлений лист-претензія № 01/174-0/56.2 про дострокове погашення заборгованості, в якому позивач зазначив, що станом на 01 березня 2024 року заборгованість за кредитним договором складає 230 012,62 грн., в тому числі: заборгованість за основним боргом - 104 110,80 грн.; прострочена заборгованість за основним боргом за кредитом - 18 244,32 грн.; нараховані проценти за користування кредитними коштами - 2 715,17 грн.; заборгованість за простроченими процентами - 104 942,33 грн. та відповідно до якого банк вимагав дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами та неустойкою в повному обсязі протягом 30-ти днів з дня отримання цього повідомлення.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено, що ПАТ «МТБ Банк» звертаючись до суду з позовом посилався на те, що між ПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_1 14.01.2022 року був укладений договір про споживчий кредит № 656 (КешВаш), згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 130000,00 грн. та 3887,00 грн. на сплату одноразової комісії за зарахування грошових коштів, отриманих як кредит, шляхом безготівкового перерахування з позичкового рахунку на відповідача, відкритий в ПАТ «МТБ Банк», зі сплатою відсотків у розмірі 49,99% річних, на строк з 14.01.2022 року по 14.01.2025 року, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 03.06.2024 року у розмірі 245968,62 грн.
Також судом встановлено, що 04.03.2024 року позивач на адресу відповідача направив лист-претензію № 01/174-0/56.2 про дострокове погашення заборгованості, в якому зазначив, що станом на 01 березня 2024 року заборгованість за кредитним договором складає 230 012,62 грн.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), а також підтверджений Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за договором про споживчий кредит станом на 03.06.2024 року у розмірі 245 968,62 грн., оскільки не взяв до уваги, що після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, а також, що розрахунок заборгованості включає період, який виходить за межі строку кредитування, приймаючи до уваги направлений відповідачу лист-претензію від 04.03.2024 року.
При цьому, позивачем не були заявлені вимоги про стягнення з відповідача процентів відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні зі стягненням з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» заборгованість за договором про споживчий кредит у розмірі 230 012,62 грн., сума якого заявлена у претензії від 04.03.2024 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що апеляційна скарга адвоката Хлєбникової Н.А., представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, та що з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 230 012,62 грн. (93,5%), колегія суддів дійшла висновку про те, що з  ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 3 449,71 грн. (93,5%).
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Хлєбникової Наталі Анатоліївни, представника ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 січня 2025 року – змінити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» (ЄДРПОУ 21650966) заборгованість за договором про споживчий кредит від 14.01.2022 року у розмірі 230 012 гривень 62 копійки, з яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 122 355 гривень 12 копійок; заборгованість за строковими відсотками у розмірі 2 715 гривень 17 копійок; заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 104 942 гривні 33 копійки.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» (ЄДРПОУ 21650966) судовий збір у розмірі 3 449 гривень 71 копійку.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 15 вересня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда