СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2025 року                                   м. Харків                           Справа № 922/639/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Гребенюк Н.В., суддя  Шутенко І.А.,
за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,
за участю:
прокурора - Сірик В.В. - на підставі посвідчення від 01.03.2023 №072943; 
позивача - Слуценко Р.П. - на підставі довіреності від 01.01.2025 №26/1.1-17.2-3; 
відповідача - Джим О.В. - на підставі довіреності від 02.01.2025 №ДВ/01-02; 
третьої особи - не з`явився, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків (вх.№1946 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 06.08.2025 у справі №922/639/23 (суддя Жельне С.Ч., ухвалене в м. Харків, дата складення повного тексту - 18.08.2025) 
за позовом: Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків, в інтересах держави, в особі Міністерства енергетики України, м. Київ, 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія, смт. Есхар, Чугуївський район, Харківська область,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Фонду державного майна України, м. Київ
про розірвання договору-,

ВСТАНОВИВ:
20.02.2023 заступник керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Міністерства енергетики України звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія", в якому просив суд розірвати, укладений 20.04.2012 між позивачем і відповідачем концесійний договір (об`єкт концесії - ЦМК ДП Теплоелектроцентраль-2 Есхар).
В обґрунтування позовних вимог прокурор стверджував про наявність істотного порушення відповідачем умов концесійного договору, яке полягало у систематичній несплаті концесійних платежів, не проведенні страхування переданого в концесію державного майна, фінансової неспроможності забезпечення послуг з охорони майна, незабезпеченні підприємства вугіллям, допущенні великої заборгованості перед газопостачальною та газорозподільною компаніями, не виплаті заробітної плати працівникам та як наслідок, у зриві опалювального сезону 2022 - 2023 років в смт. Есхар, Чугуївського району, Харківської області.
За твердженням прокурора, допущене ТОВ "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" невиконання умов концесійного договору, порушило майнові права держави, як власника об`єкта концесії, на отримання належних їй платежів за передане відповідачу право здійснювати управління (експлуатацію) цим об`єктом, а також призвело до невиконання дохідної частини Державного бюджету України та зменшенні передбачених законодавством надходжень до нього. 
Прокурор також зазначав, що передаючи об`єкт критичної інфраструктури у концесію, держава розраховувала на належне та добросовісне виконання умов концесійного договору, наслідком якого буде належне функціонування підприємства, виконання його основної діяльності із виробництва, транспортування, передачі, розподілу та постачання електричної енергії, пари та гарячої води в регіоні, однак ТОВ "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" досягнення необхідного ефекту не забезпечило.
Рішенням господарського суду Харківської області від 14.06.2023, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 у справі №922/639/23 позов задоволено; договір розірвано.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.02.2024 скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 і рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2023 у справі №922/639/23, справу №922/639/23 направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.03.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Фонд державного майна України.
Рішенням господарського суду Харківської області від 20.08.2024 залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 у справі №922/639/23 в задоволенні позову відмовлено, з тих підстав, що визначений прокурором позивач - Міністерство енергетики України, не є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, а отже звернення прокурора в інтересах неналежного позивача, тобто особи, яка не уповноважена на виконання функцій держави у спірних правовідносинах, має процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідного позову.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.05.2025 рішення господарського суду Харківської області від 20.08.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 у справі №922/639/23 скасовано, справу №922/639/23 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
За результатами нового розгляду, рішенням господарського суду Харківської області від 06.08.2025 у справі №922/639/23 в задоволенні позову відмовлено.
Заступник керівника Харківської обласної прокуратури з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.08.2025 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов прокурора в повному обсязі; здійснити перерозподіл судових витрат; стягнути з відповідача ТОВ “ДВ “Нафтогазовидобувна компанія” судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим прокурором доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення господарського суду Харківської області від 06.08.2025 у справі №922/639/23, встановлено сторонам у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; призначено справу до розгляду на 01.10.2025 о 10:00 годині.
18.09.2025 Міністерством енергетики України подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№11156), в якому просить суд задовольнити апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.08.2025 у справі №922/639/23 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов прокурора в повному обсязі.
25.09.2025 відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№11392), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури, рішення господарського суду Харківської області від 06.08.2025 у справі №922/639/23 залишити без змін.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 01.10.2025 прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.08.2025 у справі №922/639/23 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов прокурора в повному обсязі.
Представник позивача також підтримав вимоги апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури, просив її задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 06.08.2025 у справі №922/639/23 залишити без змін.

Враховуючи, що прокурор, позивач та відповідач з`явились в судове засідання та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а третя особа була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Харківською обласною прокуратурою під час виконання повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" було встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави з питань державної та комунальної власності в частині розірвання концесійного договору через систематичне порушення істотних умов, про що було повідомлено Міністерство енергетики України листом 28.10.2022 №15/4-7633 вих. № 22 (т.190).
Так, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 01.04.2011 №39 "Про затвердження переліків державних підприємств, установ, організацій та об`єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля, та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави" (у первісній його редакції) затверджено перелік державних підприємств, установ, організацій та об`єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля.
До вищевказаного переліку увійшло, Державне підприємство "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар".
Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 09.09.2011 №486 "Про затвердження нової редакції Статуту Державного підприємства "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар" затверджено статут підприємства, яким органом управління визначено саме Міненерговугілля.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Переліку об`єктів права державної власності, які можуть надаватися в концесію" від 11.12.1999 №2293 визначено, що цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар", яке провадить діяльність із виробництва, транспортування, передачі, розподілу та постачання електричної енергії, пари та гарячої води, віднесено до майна, яке може бути надане в концесію, та визначено Міненерговугілля органом, уповноваженим на укладання концесійного договору.
Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості "Про проведення концесійного конкурсу щодо цілісного комплексу Державного підприємства "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар" від 12.01.2012 №10 утворено відповідну конкурсну комісію, та затверджено положення про неї.
В подальшому, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 09.02.2012 №81 оголошено конкурс щодо надання у концесію цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар", затверджено інструкцію для претендентів щодо подання заявок для участі у конкурсі, текст інформаційного оголошення про його проведення, доручено конкурсній комісії забезпечити публікацію цього оголошення в газетах "Урядовий кур`єр" та "Голос України" і розміщення інструкції на офіційному веб-сайті Міненерговугілля, а також проведення конкурсних процедур.

За результатами конкурсу, 20.04.2012 між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України (надалі - концесієдавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувальна компанія" (надалі - концесіонер) було укладено концесійний договір (надалі - договір т.1 а.с.87-98), відповідно до умов якого 
концесієдавець надає на 49 років концесіонеру право здійснювати управління (експлуатацію) об`єктом концесії згідно з пунктом 2 цього договору з метою задоволення громадських потреб у сфері виробництва електричної та теплової енергії за умови сплати концесійних платежів та виконання інших умов договору (пункту 1 договору).
Пунктом 2 договору визначено, що об`єктом концесії за цим договором є цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Теплоелектроцентараль-2 "Есхар", код ЄДРПОУ 30034023, місцезнаходження: 63524, Україна, Харківська обл., Чугуївський р-н, смт. Есхар, вул. 152 Стрілецької дивізії, 16, що складається з державного майна, яким Державне підприємство "Теплоелектроцентараль-2 "Есхар" наділене на праві господарського відання, а також державного майна, яке придбано (набуте) Державним підприємством "Теплоелектроцентараль-2 "Есхар" при здійсненні господарської діяльності на базі майна, попередньо отриманого у господарське відання (необоротні активи, у тому числі основні засоби, нематеріальні активи, інше). Перелік, найменування, склад і вартість об`єкта концесії визначено в додатку №1 до цього договору, зі змінами внесеними додатковою угодою № 1 до цього договору, та в додатково у акті №1 приймання передачі, які являються невід`ємними частинами цього договору. Вартість об`єкта концесії визначена на підставі даних незалежної оцінки станом на 31.10.2011 року та станом на 20.04.2012 року, що проводилась на виконання Наказів Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 26.10.2011 року №647 та від 20.04.2012 року №252 відповідно (в редакції додаткової угоди №1 від 28.05.2012 року до договору).
Пунктом 7 договору зокрема визначено, що концесієдавець має право, зокрема здійснювати контроль за дотриманням концесіонером умов договору шляхом проведення щорічної перевірки або отримання інформації від концесіонера у порядку, визначеному нормами чинного законодавство України, вимагати дострокового розірвання цього договору у разі порушення концесіонером його умов у випадках, передбачених законодавством України та нормами чинного законодавства України.
Відповідно до пункту 13.1 договору, концесійний платіж за право управління (експлуатацію) об`єктом концесії за перший квартал, що настає після укладення договору, визначається на підставі Методики розрахунку концесійних платежів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2000 № 639, та становить 828 250,00 грн. Залишок суми концесійного платежу за перший квартал, що настає після укладення договору, Концесіонер сплачує до 25 липня 2012 року, за умови, якщо Концесіонером не здійснено поліпшення основних засобів у складі об`єкта концесії на суму амортизаційних відрахувань, нарахованих на державне майно, передане в концесію у складі об`єкта концесії відповідно до цього договору (в редакції додаткової угоди №1 від 28.05.2012 до договору).
Пунктом 13.2 договору визначено, що наступні концесійні платежі вносяться Концесіонером незалежно від наслідків господарської діяльності з періодичністю: за наступні перший - третій квартали відповідного року вносяться щокварталу в 5-денний термін від дати, встановленої для подання квартальних бухгалтерських звітів (балансів), а за четвертий квартал - у 10-денний термін від дати, встановленої для подання річного бухгалтерського звіту (балансу). Ці суми сплачуються концесіонером за умови, якщо ним не здійснено поліпшення об`єкта концесії на суму амортизаційних відрахувань, нарахованих на державне майно, передане в концесію у складі об`єкта концесії відповідно до цього договору.
Згідно з пункту 14 договору передача об`єкта в концесію здійснюється не пізніше 10 календарних днів після укладення цього договору та оформлюється зведеним актом приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до пункту 55 договору концесії визначено, що його укладено на 49 років (з 20 квітня 2012 року по 19 квітня 2061 року включно).

Між сторонами 20.04.2012 було підписано додаток № 1, а саме: перелік №1 майна Державного підприємства "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар" станом на 31.10.2011, що передається в концесію (т.1 а.с.99-136).
20.04.2012 було підписано додаток №2, а саме: перелік №2 майна Державного підприємства "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар" станом на 31.10.2011 року, що передається на утримання під час концесії (т.1 а.с.137).
Крім того, додатком 3 до договору сторонами погоджено порядок фінансування та план поліпшень об`єкта концесії протягом 2012 - 2016 років, додатком 4 обсяги відпуску електричної енергії протягом цього періоду; додатком 5 до договору визначено форму розрахунку сум амортизаційних відрахувань, нарахованих на державне майно у складі об`єкта концесії (т.1 а.с.138-143).
20.04.2012 сторонами підписано зведений акт приймання-передачі (додаток 6 до договору), відповідно до якого Міністерство енергетики та вугільної промисловості України передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" прийняло цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар", дебіторську та кредиторську заборгованості вказаного державного підприємства (т.1 а.с.144-145).
28.05.2012 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору (т.1 а.с.146-151).
Також було підписано додаток №1 до додаткової угоди - перелік майна Державного підприємства "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар" переданого в концесію та додаток №2 перелік майна переданого в концесію (т.1 а.с.152-157).
В подальшому між сторонами було підписано низку додаткових угод, а саме: додаткова угода №2 від 03.07.2012; додаткова угода №3 від 20.12.2012; додаткова угода №4 від 03.11.2014; додаткова угода №5 від 28.04.2016 (т.1 а.с.158-164, а.с. 175-176).

Звертаючись до суду з відповідним позовом, прокурор зазначав, що сторонами на виконання вимог діючого законодавства, було погоджено усі істотні умови договору.
Проте, починаючи з IV кварталу 2019 року зобов`язання щодо здійснення оплати концесійних платежів, визначених у установленому порядку відповідно до концесійного договору, відповідачем не виконуються.
Листом від 01.07.2022 року № 26/1.201908936 Міненерго звернулось до відповідача з приводу несплати концесійних платежів, починаючи з IV кварталу 2019 року, а також повідомило про погодження зменшення суми концесійних платежів за ІІІ та IV квартал 2021 року на суму амортизаційних відрахувань та про визначення розміру концесійного платежу за I квартал 2022 року, який підлягає сплаті відповідачем на умовах та у строки, встановлені договором у загальному розмірі 2691561,17грн.
Як зазначав прокурор, відповідач в порушення істотних умов договору, не сплатив концесійні платежі з I кварталу 2021 року по I квартал 2022 року включно, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої станом на 22.08.2022 року становить суму в розмірі 12432223,24грн.
Рішенням господарського суду Харківської області від 10.11.2022 у справі №922/1381/22 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувальна компанія" заборгованість з концесійних платежів, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних у сумі 14755030,49грн., з яких 12432223,24грн. - основного розміру заборгованості зі сплати концесійних платежів за період з I кварталу 2021 року до I кварталу 2022 року (включно), 12432,22грн. - неустойки у вигляді штрафу, 2043835,81грн. - інфляційних за період з 26.04.2021 до 01.07.2022, 266539,22грн. - 3% річних за вказаний період. та 221325,46грн. судового збору сплаченого при подачі позову.
Також прокурор зазначав, що аналогічні порушення відповідачем умов концесійного договору віл 20.04.2012 щодо сплати концесійних платежів, мали місце й у 2019-2020 роках, про що свідчить рішення господарського суду Харківської області від 14.09.2021 у справі № 922/1805/21, яке набрало законної сили 19.10.2021.
Враховуючи вищевикладене, на думку прокурора, встановлено систематичне порушення істотної умови договору, зокрема, щодо своєчасності та повноти сплати концесійних платежів відповідачем.

Крім того, відповідно до положень пункту 40 статті 7 Закону України "Про страхування" майно, передане у концесію, підлягає обов`язковому страхування. Разом з цим, прокурором було встановлено, що зобов`язання щодо здійснення протягом дії цього договору поновлення страхування державного майна після закінчення терміну дії попереднього договору страхування і надання концесієдавцеві копії страхового полісу та платіжного доручення про сплату страхового платежу, відповідачем не виконується.
Відповідно до інформації Міненерго від 07.12.2022 року № 26/1.2-19-19693 Концесіонер на виконання вимог пункту 11.27 договору, листом від 03.08.2020 року № ДВ/08-321 надав копії договорів страхування майна укладених з ПАТ "Європейський страховий альянс", строк дії до 12.07.2021 року включно (т.1 а.с 191).
Листом від 14.12.2022 № ДВ/12-157 відповідач повідомив про неможливість поновлення страхування державного майна після закінчення терміну дії попереднього договору та сплати страхових платежів, у зв`язку із відсутністю обігових коштів та наявністю заборгованості минулих періодів перед державою та кредиторами(т.1 а.с. 194).
Листом від 17.12.2022 № 26/1.2-19-20384 Міненерго звернулось до відповідача з приводу поновлення страхування державного майна, надання копії страхового полісу та платіжного доручення про сплату страхового платежу(т.1 а.с. 193).
Разом з цим, відповідно до інформації Головного управління ДПС у Харківській області від 27.12.2022 № 8030/5/20-40-04-05-03 згідно наданих декларацій з податку на прибуток відповідача за 2019-2021 роки доходи від будь - якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений з правилами бухгалтерського обліку складав: за 2019 рік - 838712734,00грн., за 2020 рік - 764599499,00грн. за 2021 рік - 569894450,00грн (т. 1 а.с. 212).
Вищевказане на думку прокурора свідчить про отримання прибутків та спроможність відповідача у 2021 році поновити договір страхування на виконання істотних умов договору, оскільки зміст концесійного договору становлять істотні умови, зокрема страхування концесіонером об`єктів концесії, взятих у концесію, які докладно викладені у договорі, за яких сторони мають дійти угоди та потім виконувати їх у повному обсязі. Відповідальність за порушення істотних умов концесійного договору наступає у зв`язку із порушенням чинного законодавства України, або саме істотних умов договору однією із сторін.
Вказані обставини, як стверджував прокурор, свідчать про систематичне неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та істотних умов концесійного договору, зокрема щодо внесення концесійних платежів та страхування концесіонером об`єкту концесії, оскільки передаючи об`єкт критичної інфраструктури у концесію, держава розраховувала на належне та добросовісне виконання умов концесійного договору, наслідком якого буде належне функціонування підприємства, виконання його основної діяльності із виробництва, транспортування, передачі, розподілу та постачання електричної енергії, пари та гарячої води в регіоні.
Згідно листа Харківської обласної військової адміністрації від 16.08.2022 № 01-46/2/808 встановлені численні порушення концесіонером умов концесійного договору, а саме: не забезпечено підприємство вугіллям, що є основним видом палива станції, що фактично позбавляє можливості виконання об`єктом концесії своїх функцій, та в свою чергу є порушення істотних умов договору, допущено заборгованість за природний газ перед ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" понада 126 млн.грн., допущено заборгованість з виплати заробітної плати перед працівниками підприємства та Оператором ГРМ АТ "Харківгаз" за послугу розподілу природного газу на загальну суму близько 40 млн. грн. Як наслідок, за позовом АТ "Харківгаз" відкрито виконавче провадження та заарештовані рахунки підприємства. Також виявлена відсутність достатньої кількості кваліфікованого ресурсу - робочої сили через тривалий простій та невиплату заробітної плати, відсутність обігових коштів не дозволяє забезпечити придбання матеріалів, палива, мастильних матеріалів з метою забезпечення виконання прямих функцій підприємства, до того ж внаслідок фінансової неспроможності підприємство не в змозі сплатити послуги охорони ДП "Управління відомчої воєнізованої охорони" як особливо важливого об`єкту електроенергетики (сума боргу близько 1,5 млн. грн. справа № 922/1760/22).
Вказані обставини відповідно до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.
Також прокурор зазначав, що Державне підприємство “ТЕЦ-2 “Есхар” здійснює комбіноване виробництво теплової та електричної енергії та є єдиним і безальтернативним постачальником тепла споживачам стм. Есхар, Чугуївського району, Харківської області.
Проте, станом на момент звернення з відповідним позовом, Державне підприємство “ТЕЦ-2 “Есхар” не розпочало осінньо - зимового опалювального сезону 2022-2023 років. Таким чином, не зважаючи, що підприємство здійснює комбіноване виробництво теплової та електричної енергії, і на даний час є єдиним та безальтернативним постачальником тепла споживачам стм. Есхар, Чугуївського району, Харківської області, внаслідок неналежного виконання умов концесійного договору, відбувся зрив опалювального сезону у селищі із кількістю населення понад 5 000 осіб.
Вищевказані порушення також підтверджуються інформацією Міненерго від 17.02.2022 № 26/1.2-19-15389, рішенням господарського суду Харківської області від 14.09.2021 у справі № 922/1805/21, яке набрало законної сили 19.10.2021, рішенням господарського суду Харківської області від 10.11.2022 у справі №922/1381/22, листом Харківської обласної військової адміністрації від 16.08.2022 №01-46/2/808 та від 15.12.2022 № 01-60/5091, листом відповідача від 27.02.2022 № ДВ/07-123.
Враховуючи вищевикладене, на думку прокурора, вказані факти свідчать про те, що з моменту укладання договору та по сьогоднішній день, зобов`язання за договором концесіонером належним чином не виконуються.
Прокурор наголошував, що порушення відповідачем істотних умов договору нівелює саму суть договору концесії - надання суспільству значущих послуг у порядку та на умовах визначених концесійним договором, а отже, втрачається і його необхідність та доцільність. Зазначене у свою чергує порушенням інтересів держави, адже метою укладання вказаної категорії на рівні профільних міністерств Кабінету Міністрів України є модернізація інфраструктури та підвищення якості суспільно значущих послуг.
У зв`язку зі чим, за твердженнями прокурора, пред`явлення позову прокурором у цьому випадку зумовлено очевидним завданням шкоди інтересам держави, яке полягає у порушенні відповідачем прав держави як власника об`єкта концесії на отримання належних їй платежів за передане відповідачу право здійснювати управління (експлуатацію) цим об`єктом, а також у невиконання дохідної частини Державного бюджету України та зменшені передбачених законодавством надходжень до нього.
Вищевказані обставини і стали підставою для звернення 20.02.2023 заступника керівника Харківської обласної прокуратури в інтересах держави, в особі Міністерства енергетики України до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія", в про розірвання концесійного договору від 20.04.2012 укладеного між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" (т.1 а.с.1-24).
Рішенням господарського суду Харківської області від 14.06.2023, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 у справі №922/639/23 позов задоволено; договір розірвано (т.2 а.с.21-43, т.4 а.с.78-95).
Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що прокурором при зверненні до суду з відповідним позовом доведено наявність порушення істотних умов договору відповідачем. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.02.2024 скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2023 і рішення господарського суду Харківської області від 14.06.2023 у справі №922/639/23, справу №922/639/23 направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції (т.5 а.с.198-209).
Направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції вказав, що поза увагою судів попередніх інстанцій залишились ухвалені Кабінетом Міністрів України (розміщені на офіційних порталах Верховної Ради України та Уряду) рішення щодо управителя цілісного майнового комплексу ДП “Теплоелектроцентраль-2” “Есхар”, який виступає об`єктом концесії за договором;
Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Деякі питання управління об`єктами державної власності" від 20.01.2021 №50-р було визначено, що функції з управління єдиним майновим комплексом ДП “Теплоелектроцентраль-2” “Есхар” (відповідно до Додатку до розпорядження) здійснює сам Кабінет Міністрів України;
Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Деякі питання управління об`єктами державної власності" від 10.01.2023 №37-р визначено, що уповноваженим органом управління, який тепер здійснює функції з управління єдиним майновим комплексом ДП "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар" є Фонд державного майна України.
Таким чином, станом на дату звернення прокурора з позовом до суду у даній справі суб`єктом управління єдиним майновим комплексом ДП "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар" був Фонд державного майна України. Тобто, саме ФДМУ у спірних правовідносинах здійснював повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, переданого підприємству, однак його до участі у цій справі залучено не було, хоча рішення судів попередніх інстанцій безумовно стосуються його прав, інтересів та обов`язків.
Оскільки Верховний Суд з`ясував, що оскаржувані у цій справі рішення прийняті про права, інтереси та обов`язки не залученої до участі у ній особи, а саме Фонду як суб`єкта управління об`єкта концесії за спірним договором, такі рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд незалежно від доводів касаційної скарги;
Враховуючи наведене, суд вказав, що господарському суду на новому розгляді справи необхідно чітко установити належний склад її учасників, залучити до участі у справі Фонд державного майна України і в залежності від встановленого прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Після повернення матеріалів справи до суду першої інстанції, ухвалою господарського суду Харківської області від 08.03.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Фонд державного майна України (т.5 а.с.215-216).
Рішенням господарського суду Харківської області від 20.08.2024 залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 у справі №922/639/23 в задоволенні позову відмовлено, з тих підстав, що визначений прокурором позивач - Міністерство енергетики України, не є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, а отже звернення прокурора в інтересах неналежного позивача, тобто особи, яка не уповноважена на виконання функцій держави у спірних правовідносинах, має процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідного позову (т.7 а.с.54-67, а.с.228-243).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.05.2025 рішення господарського суду Харківської області від 20.08.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 у справі №922/639/23 скасовано, справу №922/639/23 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області (т.9 а.с.85-102).
Верховний Суд, скасовуючи рішення господарського суду Харківської області від 20.08.2024 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 у справі №922/639/23 зазначив про те, що суди попередніх інстанції достеменно не встановили чи вплинула передача єдиного майнового комплексу ДП "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар" в управління Фонду на зміну сторін концесійного договору. 
Не встановили чи був здійснений перехід прав та обов`язків від Міністерства як концесієдавця за концесійним договором до Фонду, чи набув Фонд всі права та обов`язки за концесійним договором, чи виключно Фонд є органом управління у розумінні концесійного договору, а Міністерство втратило права та обов`язки за концесійним договором і перестав бути його стороною, якщо ж такий перехід відбувся, то які докази це підтверджують чи на яких актах заснований такий висновок.
Також судам необхідно з`ясувати чи не суперечить розірвання договору, з визначених прокурором підстав, інтересам як концесієдавця, так і концесіонера; чи розірвання договору є максимально збалансованим і відповідає тяжкості допущеного порушення; чи не порушує розірвання договору гарантії надані концесіонеру та принципи концесійної діяльності.
За результатами нового розгляду, рішенням господарського суду Харківської області від 06.08.2025 у справі №922/639/23 в задоволенні позову відмовлено (т.9 а.с.203-210), з тих підстав, що розірвання концесійного договору може мати негативні наслідки не тільки для відповідача, як концесіонера, а і концесієдавця, як зобов`язаної сторони, яка має після розірвання договору відшкодувати витрати концесіонера зроблені у зв`язку із поліпшенням майна, отриманого в концесію. 
Отже, розірвання договору суперечитиме суспільним інтересам, адже у такому випадку не забезпечить безперервності генерації енергії та призведе до додаткових витрат бюджету на компенсацію поліпшень майна.

Дослідивши обставини справи, викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, судова колегія надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з частиною 3 статті 41 Господарського процесуального кодексу України , у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
За приписами пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами.
За правилами частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України , прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту; визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (абзац 2 частини 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України ).
Положення частини 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та правова позиція Конституційного суду України, викладена в рішенні №3-рп/99 від 08.04.1999, передбачає право прокурора самостійно формулювати сутність захищуваного заявленим позовом інтерес держави та характер його порушення (загрози порушення), який за змістом частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України має кореспондуватись із здійснюваною функцією держави відповідним її органом, що визначається у якості позивача.
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що Конституційний Суд України зробив міркування щодо цього визначення у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який втратив чинність. Однак, висловлене розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону "Про прокуратуру". Тому "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 19.09.2019 у справі №815/724/15, від 28.01.2021 у справі №380/3398/20, від 05.10.2021 у справі №380/2266/21, від 02.12.2021 у справі №320/10736/20, від 23.12.2021 у справі №0440/6596/18).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Деякі питання управління об`єктами державної власності" від 20.01.2021 №50-р, було визначено, що функції з управління єдиним майновими комплексом Державного підприємства "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар" здійснює Кабінет Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2021 №675 було затверджено Статут Державного підприємства "Теплоелектроцентраль - 2 "Есхар".
Відповідно до пункту 9 Статуту, підприємство є юридичною особою публічного права, заснованою на державній власності, функції з управління якою здійснює Кабінет Міністрів України (далі - Суб`єкт управління).
Згідно пункту 50 Статуту, суб`єкт управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, переданого підприємству, що пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням ним у межах, визначених законодавством, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Відповідно до пункту 52 Статуту, рішення суб`єкта управління оформляються відповідним актом Кабінету Міністрів України, проект якого розробляється та подається в установленому порядку Мінекономіки, крім рішень з питань, зазначених у підпунктах 14 та 16 пункту 51 цього Статуту, які оформляються протокольним рішенням Кабінету Міністрів України. Повноваження з вирішення окремих питань, віднесених до повноважень суб`єкта управління, можуть передаватися Мінекономіки.
10.01.2023 Кабінет Міністрів України Розпорядженням №37-р "Деякі питання управління об`єктами державної власності" визначив Фонд державного майна України уповноваженим органом управління, який виконує функції з управління єдиним майновим комплексом ДП "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар".
Разом з тим, згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про концесію" істотними умовами концесійного договору є його сторони, їх права та обов`язки, а також порядок зміни умов концесійного договору. 
Пунктом 58 договору визначено, що у разі виникнення підстав для зміни умов договору, а саме щодо сторін, їх прав та обов`язків, сторона попереджає про це письмово іншу сторону за 30 календарних днів. Про зміну умов між сторонами укладається додаткова угода, яка є невід`ємною частиною договору.
Про зміну умов між сторонами укладається додаткова угода, яка є невід`ємною частиною договору. 
З огляду на вищевикладене, за умов відсутності процесуального правонаступництва єдиним можливим способом введення Фонд державного майна України до договірних правовідносин та набуття прав та обов`язків концесієдавця можливо виключно шляхом укладення додаткової угоди у письмовій формі, як і основний договір, що кореспондується з приписами статті 27 Закону України "Про концесію" та пункту 58 договору.
Також, частиною 6 статті 27 Закону України "Про концесії" визначено, що зміни до концесійного договору та інформація про припинення концесійного договору публікуються в ЕТС протягом п`яти днів з дня внесення таких змін або припинення відповідного договору.
Згідно з пунктом 9 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності (надалі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1482 від 21.09.1998 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі передачі об`єктів до сфери управління ФДМУ передача майна здійснюється протягом 7 робочих днів з дня прийняття рішення про передачу.
Передача оформляється актом приймання-передачі за встановленою формою та затверджується органом, який створив комісію. До акта приймання-передачі підприємства додається, зокрема документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно. Право на управління об`єктом передачі виникає з дати затвердження органом, який створив комісію, акта приймання-передачі, а орган, уповноважений управляти державним майном, що здійснював управління об`єктом втрачає таке право (пункт 10 Положення). 
Також, відповідно до пункту 11 Положення органи, до сфери управління яких передано державне майно, з дня затвердження акта приймання-передачі зобов`язані, зокрема здійснити в установленому законодавством порядку оформлення та державну реєстрацію речових прав щодо об`єктів передачі, права на які підлягають такій реєстрації.
Судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять та сторонами не надано доказів передачі єдиного майнового комплексу ДП "Теплоелектроцентраль-2 "Есхар в управління Фонду за актом приймання-передачі.
Відсутність обставин передачі майна до ФДМУ підтверджується листом Фонду від 07.05.2025, у якому зазначено, що сторону концесієдавця за договором концесії від 20.04.2012 не змінено.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" уповноважені суб`єкти управління об`єктами державної власності відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів, приймають рішення щодо умов їх подальшого використання та забезпечують надання розпоряднику Реєстру відомостей про об`єкти державної власності. Підставою для включення та внесення змін до Реєстру є надходження від суб`єктів управління до Фонду інформації про об`єкти державної власності. 
Таким чином, дії Фонду державного майна України щодо внесення даних до Реєстру залежать від дій суб`єктів управління.
Як вбачається з інформації вказаної в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень власником спірного майна є Міністерство енергетики України, що додатково підтверджує відсутність заміни сторони у зобов`язанні, а саме в договорі концесії від 20.04.2012, та її незавершеність.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що станом на дату подання позову прокурором вірно визначено Міністерство енергетики України, як орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Спірні правовідносини у даній справі регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про концесії", та іншими нормативно-правовими актами.
Так, за приписами статті 1 Закону України "Про концесії", концесія - форма здійснення державно-приватного партнерства, що передбачає надання концесієдавцем концесіонеру права на створення та/або будівництво (нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт та технічне переоснащення), та/або управління (користування, експлуатацію, технічне обслуговування) об`єктом концесії, та/або надання суспільно значущих послуг у порядку та на умовах, визначених концесійним договором, а також передбачає передачу концесіонеру переважної частини операційного ризику, що охоплює ризик попиту та/або ризик пропозиції.
Концесійний договір - договір між концесіонером та концесієдавцем, який визначає порядок та умови реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії;
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про концесії" істотними умовами концесійного договору є: сторони концесійного договору; об`єкт концесії (склад майна та/або технічні і фінансові умови створення, будівництва об`єкта концесії та період його експлуатації); порядок та умови набрання чинності концесійним договором чи окремими його положеннями; предмет концесійного договору, включаючи вид, обсяг та опис робіт та/або суспільно значущих послуг, які здійснюються/надаються відповідно до такого договору; права та обов`язки сторін, що визначаються, зокрема, з урахуванням розподілу ризиків між сторонами; порядок забезпечення земельними ділянками, необхідними для реалізації проектів, що здійснюються на умовах концесії; перелік земельних ділянок, необхідних для реалізації проектів, що здійснюються на умовах концесії (із зазначенням площі та кадастрового номера (за наявності); строк концесійного договору; порядок зміни та припинення концесійного договору; порядок повернення об`єкта концесії; умови встановлення і зміни цін (тарифів) на товари (роботи, послуги), що створюються (виконуються, надаються) концесіонером, - у випадках концесій на ринках, що перебувають у стані природної монополії; умови надання державної підтримки (у разі її надання); порядок списання майна; порядок, розмір та умови внесення концесійних платежів; підстави, процедури і наслідки розірвання концесійного договору, включаючи платежі, пов`язані з достроковим розірванням; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, що випливають із концесійного договору; порядок здійснення концесієдавцем контролю за виконанням договору; порядок вирішення спорів між сторонами.
Частиною 3 статті 26 Закону України "Про концесію" визначено, що умови концесійного договору є чинними на весь строк дії договору, у тому числі якщо після його укладення законодавчими актами встановлено правила, які погіршують становище концесіонера.
При цьому, відповідно до вимоги частини 1 статті 10 Закону України "Про концесію" (в редакції від 05.10.2011 чинній на момент укладання між сторонами договору концесії) істотними умовами договору концесії є: сторони договору; види діяльності, роботи, послуги, які здійснюються за умовами договору; об`єкт концесії (склад і вартість майна або технічні і фінансові умови створення об`єкта концесії); умови надання земельної ділянки, якщо вона необхідна для здійснення концесійної діяльності; перелік видів діяльності, здійснення яких підлягає ліцензуванню; умови встановлення, зміни цін (тарифів) на виготовлені (надані) концесіонером товари (роботи, послуги); строк дії договору концесії, умови найму, використання праці працівників - громадян України; умови використання вітчизняних сировини, матеріалів; умови та обсяги поліпшення об`єкта концесії та порядок компенсації зазначених поліпшень; умови, розмір і порядок внесення концесійних платежів; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення об`єкта концесії та умови його повернення; відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, що випливають з концесійного договору; страхування концесіонером об`єктів концесії, взятих у концесію; порядок внесення змін та розірвання договору; порядок вирішення спорів між сторонами; право на отримання інформації та проведення перевірки виконання умов договору; порядок та умови передачі, у тому числі з наданням гарантії кредиторам, прав і зобов`язань, що випливають з концесійного договору; порядок використання об`єктів права інтелектуальної власності.
Згідно з нормами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статей 625, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України, частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України ).

Судова колегія зауважує, що поняття "істотна умова договору" не є тотожною поняттю "істотне порушення договору".
Верховний Суд неодноразово та послідовно у контексті вирішення спорів щодо розірвання договорів у зв`язку із істотним порушення договору вказував таке.
Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.
У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - "значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору". Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2021 у справі №910/2861/18 та від 13.07.2022 у справі №363/1834/17, в яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 Цивільного кодексу України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.
Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 Цивільного кодексу України , полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.
Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.
Враховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.
Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.
Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №199/3846/19).
Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем було надані докази щодо сплати заборгованості по концесійним платежам разом зі штрафними санкціями згідно рішення господарського суду Харківської області від 14.09.2021 у справі №922/1805/21, та рішення господарського суду Харківської області від 10.11.2022 у справі №922/1381/22, про що відповідно листом від 25.07.2024 вих. №ДВ/07-185 повідомило Міністерством енергетики України (т.7 а.с.5-8). 
Також відповідачем під час розгляду справи у суді було проведено страхування переданого в концесію державного майна в повному обсязі, про що було повідомлено Міністерства енергетики України листом від 05.02.2024 за вих. №ДВ/02-24 (т.6 а.с.61).
Вказані обставини не заперечуються сторонами.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує на те, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання зі сплати концесійних платежів в розмірах та строки, передбачених концесійним договором, про що свідчить справа №922/2737/24 за позовом Харківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міненерго, третя особа ФДМ України до ТОВ "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" про стягнення заборгованості з концесійних платежів, штрафу, інфляційних та 3% річних за концесійним договором від 20.04.2012.
Вважає, що оскільки відповідач систематично порушував істотні умови договору щодо сплати концесійних платежів, та вчасно договір страхування не уклав, наявні правові підстави для розірвання договору.
Щодо вказаних доводів судова колегія зазначає, що рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2024 у справі №922/2737/24 в позові відмовлено. 
Як на момент ухвалення оскаржуваного рішення, так і під час його апеляційного перегляду, справа №922/2737/24 знаходиться на розгляді в суді апеляційної інстанції, що підтверджується відповідними відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Таким чином, розмір заборгованості, заявлений у справі №922/2737/24 на цей час не підтверджений судовим рішенням.

Судова колегія наголошує, що статтею 2 Закону України "Про концесію" (в редакції від 05.10.2011 чинній на момент укладання між сторонами договору концесії) визначено основні принципи концесійної діяльності, а саме: взаємовигода сторін у концесійному договорі; стабільність умов концесійних договорів; розподіл ризиків між сторонами концесійного договору.
Водночас, у статті 36 Закону України "Про концесію" (в редакції від 05.10.2011 чинній на момент укладання між сторонами договору концесії) законодавець визначив гарантії прав концесіонера.
Як було зазначено вище, пунктом 30 договору сторони погодили, що у разі дострокового розірвання договору в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством України, концесієдавець зобов`язується відшкодувати витрати концесіонера зроблені у зв`язку з поліпшенням майна, отриманого в концесію, яке здійснено за рахунок коштів концесіонера, чи вартість створеного (придбаного) концесіонером майна на виконання умов цього договору, в частині що не була компенсована Концесіонером у результаті концесійної діяльності у спосіб, визначений за згодою концесіонера, а саме: грошовими коштами або майном, майновими правами, протягом 30 календарних днів з моменту розірвання цього договору.
Відповідно до додаткової угоди №4 до концесійного договору від 03.11.2014 загальна вартість поліпшень складає 51500000,00грн. Відповідна сума зроблених поліпшень також зазначена у Звіті концесіонера про стан виконання договору, який щорічно подається до Міністерства енергетики України.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що розірвання концесійного договору може мати негативні наслідки не тільки для відповідача, як концесіонера, а і концесієдавця, як зобов`язаної сторони, яка має після розірвання договору відшкодувати витрати концесіонера зроблені у зв`язку із поліпшенням майна, отриманого в концесію. 
Таким чином, розірвання договору суперечитиме суспільним інтересам, адже у такому випадку не забезпечить безперервності генерації енергії та призведе до додаткових витрат бюджету на компенсацію поліпшень майна.

Окрім викладеного, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що за приписами статті 617 Цивільного кодексу України що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України, статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.
Як було зазначено вище, пунктом 53 договору сторони погодили, що сторони звільняються від відповідальності за неналежне виконання чи невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке неналежне виконання чи невиконання є наслідком обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), що виникли після укладення цього договору і які сторони не могли передбачити в момент його укладення. 
Форс-мажорними обставинами є події, які об`єктивно не залежать від волі та дій сторін і унеможливлюють для будь-якої із сторін виконання зобов`язань за цим договором, а саме включаючи, але не обмежуючись: вибухи, аварії, пожежі, які сталися не з вини Концесіонера, а також землетруси, повені, зсуви, інші стихійні лиха, війна або військові дії, блокада, а також суспільні безлади, страйки, що унеможливлюють виконання обов`язків сторін (Сторони) цього договору або тимчасово унеможливлюють та інші обставини, що виникли не з вини Сторін та перешкоджають належному виконанню зобов`язань за цим Договором.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач на протязі розгляду даної справи судами всіх інстанції наголошував на відсутності його вини щодо порушення строків сплати концесійних платежів з огляду на настання форс-мажорних обставин.
На підтвердження вказаних обставин останнім було додано Сертифікат ТТП про форс-мажорні обставини № 3100-24-1884 від 10.10.2024 (т.9 а.с.168-170).
Частиною першою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
У відповідності до положень частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Згідно з пунктом 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промисловою палатою України №44(5) від 18.12.2014, сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим регламентом.
Пунктом 4.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено, що Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.
Розірвання договору, як санкція, має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (відповідна постанова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №199/3846/19).
З наданого відповідачем Сертифікату №3100-24-1884 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 10.10.2024 (т.9 а.с.168-170) вбачається, що Торгово-промисловою палатою України було засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за концесійним договором № б/н від 20.04.2012, а саме: військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану; призупинення виробництва електроенергії та зупинка роботи ТЕЦ, у зв`язку із тим, що 11.04.2024 здійсненні обстріли із використанням невстановленого типу озброєння снарядами дальньої дії ураження невстановленого калібру, попередньо 5855 ЗРК С-300 (С-400) по території Філії "Теплоелектроцентраль" ТОВ "ДВ Нафтогазовидобувальна компанія", внаслідок чого виявлено три влучання в будівлі підприємства та два влучання на вказаній території поблизу будівель, пошкоджено реагентне господарство, турбінне відділення, димососне відділення, зруйновано димососи котлів 11 та 12, газоходи димососів, тимчасовий торець котельного відділення та 01.09.2024 здійснення обстрілів із використанням невстановленого типу озброєння снарядами дальньої дії ураження невстановленого калібру (вид боєприпасів встановлюється) по території Філії "Теплоелектроцентраль" ТОВ "ДВ Нафтогазовидобувальна компанія", внаслідок чого виявлено одне влучання в турбінне відділення між колонами 24 та 25, ряд АВ, пошкоджено щит управління турбіни №5, статор генератор, турбіни №6, пошкоджено вікна між колонами 11-24, ряду А турбінного відділення, пошкоджено трансформатор 181, масляний вимикач 110 Кв трансформатору 171, трансформатор 381, сталося загорання сухої трави, друге влучання відбулось в технологічному будівлю реагентного господарства, внаслідок пошкодження відбувся витік кислоти та лугу, сталося пожежа.
Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): 
дата настання: 11 квітня 2024 року; 
дата закінчення: тривають на 10 жовтня 2024 року.
Отже, наданий відповідачем Сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 10.10.2024 № 3100-24-1884 є належним доказом, на підтвердження тих обставин, що неналежне виконання зобов`язань відповідачем за договору з 11.04.2024 відбулось у зв`язку з низкою не залежних від його волі та дій обставин та факторів (обставини непереборної сили).

Окрім того, колегія суддів також враховує надання відповідачем доказів повного відновлення за власний рахунок генерації електричної енергії ТЕЦ після наслідків ракетних обстрілів у 2022-2024, залучення в якості кваліфікованого ресурсу для обслуговування та підтримання у робочому стані ТЕЦ 261 працівників, яким сплачується поточна заробітна плата; проведення погашення заборгованості по заробітній платі та платежам до бюджету; забезпечення охорони майна, а саме: до 23.06.2023 майно охоронялося ДП "ВОХОР" згідно договору від 08.10.2012, а з 23.06.2023 охорону об`єкт концесії здійснює Управління поліції в Харківській області згідно договору від 23.06.2023; укладення договору постачання природного газу з ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", для використання його в якості палива, у зв`язку з неможливістю поставок вугілля на ТЕЦ.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія повторно наголошує на тому, що головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, полягає в тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.
Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору (відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 918/391/23).
Отже, враховуючи принцип збереження договору (preservation of contract), закріплений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2024 у справі №918/391/23, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог прокурора про розірвання концесійного договору від 20.04.2012 укладеного між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія".

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з їх юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права.
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства, фактичним обставинам справи, рішення відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області від 06.08.2025 у справі №922/639/23 без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 06.08.2025 у справі №922/639/23 залишити без змін.
Повна постанова складена 10.10.2025.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко