ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року	Львів	Справа № 260/919/25 пров. № А/857/14291/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Заверухи О.Б.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року (головуюча суддя: Скраль Т.В., місце ухвалення - м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 10.02.2025 звернувся з позовом до суду, в якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення основного розміру пенсії з 79 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення при здійсненні її перерахунку з 01.02.2025; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01 лютого 2025 року перерахунок та виплату пенсії в розмірі 79 % сум грошового забезпечення на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Закарпатській області № 119 від 26 червня 2024 року, з урахуванням виплачених сум; 
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо застосування з 01 лютого 2025 року обмеження пенсії максимальним розміром; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виплачувати з 01 лютого 2025 року пенсію без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що зміна встановленого Законом максимального розміру пенсії за вислугу років відбулася вже після призначення йому пенсії. Зміна максимального розміру пенсії за вислугу років, що відбулася у частині 2 статті 13 пенсійного закону військовослужбовців, після призначення пенсії, не є підставою для зменшення розміру призначеної пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку 01 лютого 2025 року. Внесені зміни до частини другої ст. 13 Закону щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70 % грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії. Таким чином, при перерахунку пенсії має застосовуватися норма, що визначала її розмір у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто у його випадку - 79% грошового забезпечення. Крім того,  рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016  визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення частини сьомої  статті 43 Закону № 2262-ХІІ. Отже, з 20.12.2016 частина сьома  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, яка обмежувала максимальний розмір пенсії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, відсутня як правова норма. При цьому, слід зазначити, що у 2019-2024 роках будь-яких змін до  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, не вносилось. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо перерахунку пенсії з 01 лютого 2025 року ОСОБА_1 , виходячи з визначення її максимального розміру 79% від грошового забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, виходячи з 79% від суми грошового забезпечення з 01 лютого 2025 року на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Закарпатській області № 119 від 26 червня 2024 року, з урахуванням виплачених сум.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо проведення виплати пенсії позивачу після її перерахунку з 01 лютого 2025 року із застосуванням коефіцієнтів, встановлених  постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 лютого 2025 року без застосування коефіцієнтів, встановлених  постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», із урахуванням проведених виплат.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що перерахунок пенсії позивачу був здійснений за чинною на цю дату редакцією статті 13 Закону № 2262-ХІІ, в якій зазначено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43). З огляду на вищезазначене, при виконанні судового рішення у справі № 260/5060/24 застосовуються чинні на час проведення перерахунку пенсії норми  Закону № 2262-ХІІ, а відтак, розмір суми складових грошового забезпечення обчислений у максимальному розмірі, визначеного  статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/5060/24 не містить зобов`язань для Головного управління щодо здійснення перерахунку пенсії позивачу на підставі оновленої довідки із розрахунку 79 % грошового забезпечення. Крім того, з 01.02.2025 розмір пенсії позивача перерахованої на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 у справі № 260/5060/24 складає 24570,61 грн, з урахуванням частини 7 статті 43 Закону № 2262-ХІІ та з урахуванням попереднього рішення суду у справі № 260/3835/24 після виконання якого, розмір пенсії позивача вже перевищував максимальний розмір пенсії (з 01.01.2025  Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»  встановлено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність в сумі 2361,00 грн). Також Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 03.01.2025 № 1, а відтак з 01 лютого 2025 року до частини пенсії (пенсійної виплати) позивача, що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, застосовується коефіцієнт розрахунку - 0,5.
Також з рішенням суду першої інстанції не погодився позивач в частині, просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача виплатити пенсію з 01.02.2025 без обмеження пенсії  максимальним розміром задовольнити.
На обґрунтування апеляційних вимог вказує, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення у цій справі, яким позов задоволено,  судом не була розглянута позовна вимога щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виплачувати з 01 лютого 2025 року пенсію без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.  Натомість, у разі задоволення судом заявлених позивних вимог, зокрема, щодо виплати відповідачем з 01 лютого 2025 року пенсії без обмеження максимальним розміром, розмір її суттєво збільшився б, навіть при застосуванні відповідачем понижуючих коефіцієнтів.
Відзиву на апеляційні скарги позивачем та відповідачем подано не було, що не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до  Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (далі по тексту -  Закон № 2262-XII) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за вислугу років з 27 грудня 2005 року, яка була обчислена під час призначення у розмірі 79% від грошового забезпечення.
У квітні 2018 року на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» № 103 від 21.02.2018 та на підставі довідки СБУ від квітня 2018 року, з 01 січня 2018 відповідачем було здійснено перерахунок та виплату пенсії позивачу виходячи з розміру 70% відповідних сум грошового забезпечення.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі від 20 листопада 2019 року № 260/626/19, яке набрало законної сили 26 грудня 2019 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу із розрахунку 79 % відповідних сум грошового забезпечення з 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідачем, 03 січня 2020 року здійснено перерахунок пенсії на підставі рішення суду у справі № 260/626/19, виходячи з розміру 79% відповідних сум грошового забезпечення.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 260/3318/20, яке набрало законної сили 29 березня 2021 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийняти видану Управлінням СБУ в Закарпатській області довідку № 172 від 05 серпня 2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року та здійснити обчислення і перерахунок із 01 квітня 2019 року основного розміру пенсії позивача, на підставі довідки № 172 від 05 серпня 2020 року про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року, що підлягає врахуванню для перерахунку пенсії позивачу, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ»,  статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, положень  постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, із врахуванням висновків суду, а також здійснити виплату перерахованої пенсії, із врахуванням раніше виплачених сум.
Відповідачем, 08 квітня 2021 року здійснено перерахунок пенсії на підставі рішення суду у справі № 260/3318/20, виходячи з розміру 70% відповідних сум грошового забезпечення.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 260/2899/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 05 березня 2019 року перерахунок та виплату позивачу відповідно до  статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 79% сум грошового забезпечення, з врахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі № 260/626/19 та рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 260/3318/20, з урахуванням раніше виплачених сум.
Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 260/2899/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 05 березня 2019 року перерахунок та виплату позивачу, відповідно до  статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 79% сум грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром, з врахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі № 260/626/19 та рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 260/3318/20, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідачем, 24 листопада 2021 року здійснено перерахунок пенсії на підставі рішення суду у справі № 260/2899/21, виходячи з розміру 79% відповідних сум грошового забезпечення.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі № 260/5060/24, яке набрало законної сили 10 січня 2025 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 лютого 2023 року з урахуванням всіх складових грошового забезпечення зазначеного в довідці Управління СБУ в Закарпатській області № 119 від 26 червня 2024 року про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня 2023 року для перерахунку пенсії, з врахуванням раніше виплачених сум.
Відповідачем, 23 січня 2025 року здійснено перерахунок пенсії на підставі рішення суду у справі № 260/5060/24, виходячи з розміру 70% відповідних сум грошового забезпечення.
Головне управління ПФУ в Закарпатській області, листом від 06 лютого 2025 року за № 470-201/Г-02/8-0700/24, на звернення позивача від 15 січня 2025 року, повідомило, що при виконанні судового рішення по справі № 260/5060/24 застосовуються чинні на час проведення перерахунку пенсії норми Закону, а відтак, розмір суми складових грошового забезпечення обчислений у максимальному розмірі, визначеного статтею 13 Закону. Крім того, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/5060/24 не містить зобов`язань для Головного управління щодо здійснення перерахунку пенсії на підставі оновленої довідки із розрахунку 79% грошового забезпечення. З 01.01.2025 року пенсія виплачується згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1 вад 03.01.2025 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» (а.с. 12-13).
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу пенсія була призначена з 27 грудня 2005 року, її розмір складав 79% відповідних сум грошового забезпечення. На момент виникнення спірних правовідносин було встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення. Разом з тим застосування цього показника до перерахунку пенсії відповідача є протиправним, тому що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів  статті 58 Конституції України. Щодо решта позовних вимог, суд дійшов висновку, що належним та необхідним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо проведення виплати пенсії позивачу після її перерахунку з 01 лютого 2025 року із застосуванням коефіцієнтів, встановлених  постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану»  та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 лютого 2025 року без застосування коефіцієнтів, встановлених  постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», із урахуванням проведених виплат. Зазначене, суд першої інстанції не розглядає як вихід за межі позовних вимог, а лише як їх викладення у іншому формулюванні з метою належного та повного захисту порушеного права позивача.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. «а» ч.1  ст.13 Закону України № 2262-XII від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (далі Закон України № 2262-XII) (у редакції, чинній на момент призначення пенсії) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Згідно з ч.2  ст.13 вказаного Закону  загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби віднесені до категорії 1, - 95 процентів, до категорій 2 і 3, - 90 процентів.
Частиною 4 ст.63 наведеного Закону (у редакції, чинній на момент проведення перерахунку пенсії), усі призначені за цим  Законом  пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Таким чином, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до вказаного  Закону, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» №51-IV від 04.07.2002 внесено зміни до ч.2 ст.13 Закону № 2262-ХІІ, які набрали чинності з 01.01.2003, згідно з якими загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 % відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.
Законом України № 3668-VI від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011, внесено зміни до ч.2  ст.13 Закону № 2262-ХІІ, якими цифри « 90» замінено цифрами « 80» (максимальний розмір пенсії).
У подальшому,  Законом України № 1166-VII від 27.03.2014 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності 19.04.2014, внесено зміни у ч.2  ст.13 Закону № 2262-ХІІ, згідно з якими цифрове значення « 80» замінено цифрами « 70» (максимальний розмір пенсії).
Отже, відповідно до змін, внесених згідно п.8  розділу ІІ Закону України № 3668-VI від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що набрав чинності з 01.10.2011, та згідно п.23 розділу ІІ  Закону України № 1166-VII від 27.03.2014 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», що вступив у дію з 01.05.2014, в частині 2  ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  цифри « 90» замінено цифрами « 80» та цифри « 80» - цифрами « 70» відповідно.
Постановою КМ України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»  визначено умови та порядок проведення перерахунку вказаній категорії осіб.
Так, згідно п.1 цієї  постанови  підлягають перерахунку пенсії, призначені згідно із  Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із  Законом  особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї  постанови  підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року (п.2 цієї  постанови).
Спірним питанням у розглядуваному випадку є правомірність обмеження розміру пенсії позивача 70 (сімдесят) відсотками від суми грошового забезпечення, а не 79 відсотками, що були визначені під час призначення спірної пенсії.
Оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до ч. 2  ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90 відсотків, а потім 70 відсотків грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
За своїм змістом положення ч. 2  ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (із врахуванням змін, внесених згідно п. 8  розділу ІІ Закону України № 3668-VI від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», що набрав чинності з 01.10.2011, та згідно п. 23 розділу ІІ  Закону України № 1166-VII від 27.03.2014 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», що вступив у дію з 01.05.2014) не можуть поширюватися на спірні правовідносини, які виникли з приводу перерахунку, оскільки останні врегульовані ст. 63  названого Закону, яка є спеціальною нормою в даному випадку і підлягає до застосування при проведенні перерахунку пенсії позивача.
Враховуючи, що при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках (процентах), яка діяла на момент призначення пенсії, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відмова відповідача провести перерахунок призначеної позивачу пенсії в розмірі 79 процентів суми грошового забезпечення, із врахуванням редакції  ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб», чинної станом на дату призначення пенсії, не ґрунтується на вимогах закону.
При вирішенні наведеного спору суд апеляційної інстанції враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 16.10.2019 у зразковій справі № 240/5401/18. Згідно якої, касаційний суд дійшов висновку про протиправність дій пенсійного органу щодо зменшення основного розміру пенсії до 70 % від суми грошового забезпечення, яка в силу приписів ч. 5  ст. 242 КАС України  та ч. 6  ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.
Відтак, позовні вимоги позивача щодо зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії за спірний період в розмірі 79 % відповідних сум грошового забезпечення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Стосовно позовних вимог, які на думку позивача не розглянуті судом першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виплачувати позивачу з 01 лютого 2025 року пенсію без обмеження максимальним розміром, то апеляційний суд зазначає наступне. 
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України  Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб  від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі -  Закон № 2262-ХІІ).
Згідно з ч. 7 ст. 43 Закону України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до п. 2.3 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016  у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої  статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Конституційний Суд України, керуючись частиною третьою  статті 61 Закону України "Про Конституційний Суд України", вважає, що з підстав, наведених у цьому Рішенні, підлягають визнанню такими, що не відповідають  статті 17 Конституції України, положення першого речення частини сьомої статті 43  Закону № 2262, згідно з якими "максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".
Приписами п.п. 1, 2 резолютивної частини вказаного  рішення, визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення  Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII  зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Вказано, що положення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, положення частини сьомої статті 43 Закону України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  з 20.12.2016 втратили чинність, оскільки є неконституційними.
Крім того, положення ч. 7 ст. 43 Закону України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  в цілому визнано неконституційним з 20 грудня 2016 року, що означає, що з 20 грудня 2016 року відсутня частина 7 статті 43 в Законі України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а отже, зміни внесені  Законом України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, з урахуванням  рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Отже, внесені Законом України  «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»  від 6 грудня 2016 року № 1774 VIII до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для обмеження пенсії, призначеної у відповідності до Закону України  Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, максимальним розміром.
Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 06.11.2018 у справі № 522/3093/17, від 31.01.2019 у справі № 638/6363/17, від 12.03.2019 у справі № 522/3049/17, від 08.08.2019 у справі № 522/3271/17, від 16.04.2020 у справі № 620/1285/19, від 09.11.2020 у справі № 813/678/18, від 09.02.2021 у справі № 1640/2500/18.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Проте вказаний Закон містить посилання на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який є спеціальним законом щодо призначення та виплати пенсії військовослужбовців. Норма щодо обмеження максимального розміру пенсії військовослужбовців у вказаному спеціальному законі визнана неконституційною, тобто Конституційний Суд України визнав неконституційним обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром, а тому відповідач не може застосовувати положення  ст. 2 Закону України № 3668 від 08.07.2011  при призначенні/перерахунку пенсії позивача.
Водночас, статтею 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»,  Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України»  (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1  постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану»  установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до  Митного кодексу України,  Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»,  Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. № 379/95-ВР «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України»  (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення: до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5; до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4; до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3; до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2; до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Таким чином, Законом України  «Про Державний бюджету України на 2025 рік»  та  постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1  «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану»  установлено додаткові підстави для обмеження шляхом застосування коефіцієнтів розміру пенсій, призначених на підставі  Закону № 2262-ХІІ, що прямо заборонено частиною 3  статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ.
У  рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008 та від 30.11.2010 № 22-рп/2010 Конституційний Суд України  дійшов висновку, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві; у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.
Згідно  з пунктом 4 мотивувальної частини  рішення від 28.08.2020 № 10-р/2020 Конституційний Суд України  вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті  6, частині 2 статті  19, статті  130 Конституції України.
Колегія суддів враховує, що згідно частин 2, 3  статті 8 Конституції України  передбачено, що  Конституція України  має найвищу юридичну силу.  Закони  та інші нормативно-правові акти приймаються на основі  Конституції України  і повинні відповідати їй. Норми  Конституції України  є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі  Конституції України  гарантується. Відтак у разі суперечності між правовими нормами Закону України про Державний бюджет України та правовими нормами спеціальних законів України, якими врегульовано ті ж самі правовідносини, застосуванню підлягають правові норми спеціальних законів України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції, що оскільки  Законом № 2262-ХІІ  і  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  не передбачено обмеження розміру пенсій, розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, шляхом застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів, тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 46 Закону України  «Про Державний бюджет України на 2025 рік»  і  постанова Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1  «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану»  на які покликається скаржник.
Згідно із частиною 4  статті 63 Закону № 2262-ХІІ  усі призначені за цим  Законом  пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
У постанові від 12.11.2019 у справі № 826/3858/18 Верховний Суд сформував правовий висновок, що безпосередній словесний, логіко-граматичний та юридичний аналіз конструкцій та змісту вказаних правових норм дає підстави вважати, що перерахунок раніше призначених пенсій визначений  статтею 63 Закону № 2262-XII. Кабінету Міністрів України лише надано право на встановлення умов, порядку та розміру для перерахунку пенсій, передбачених вказаною статтею. При цьому обчислення пенсії встановлюється  статтею 43 Закону, яка має загальний характер та визначає вихідні дані відносно визначення грошового забезпечення для встановлення розміру як призначуваних пенсії, так і для перерахунку останніх, що є однорідними правовідносинами, виходячи зі змісту процитованого Закону.
Законодавець делегував Уряду повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. Так,  умовами  слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії. Під  порядком  розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методу здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.
Величина грошового забезпечення, як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій. При цьому орган виконавчої влади не уповноважений та не вправі змінювати визначений Законом перелік складових грошового забезпечення, які встановлені статтею 43 Закону № 2262-XII. Адже до повноважень Кабінету Міністрів України не входить зміна структури грошового забезпечення, а приводом для перерахунку пенсій є підвищення грошового забезпечення відповідних категорій, саме розмір якого, а не складові, можуть змінюватись Кабінетом Міністрів України. Абзац 3 статті 11 Закону України № 2262-XII  містить безумовне застереження, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Конституційний Суд України у рішенні від 13.05.2015 за № 4-рп/2015 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини третьої  статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  наголосив на тому, що виключно Верховна Рада України шляхом прийняття законів визначає види грошового забезпечення для обчислення та перерахунку пенсій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за  Законом, а Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення права осіб на пенсійне забезпечення, керуючись  Конституцією  та законами України.
Отже, як вказав в  постанові Верховний Суд  у справі № 826/3858/18 зміна умов чи норм пенсійного забезпечення (зокрема, визначення видів грошового забезпечення для перерахунку пенсій) підзаконними нормативно-правовими актами є порушенням закону.
Згідно постанови від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідно до статті 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені  Конституцією  та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України..
Таким чином, з урахуванням вказаних доводів, на переконання суду апеляційної інстанції, застосування при перерахунку пенсії, призначеної відповідно до  Закону № 2262-ХІІ,  постанови Кабінету Міністрів України, якою змінюються умови та/чи норми пенсійного забезпечення, зокрема  постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1  «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану»  є протиправними діями.
Щодо дій відповідача під час обмеження пенсії максимальним розміром позивача (встановлення коефіцієнтів до відповідних сум перевищення), то Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо застосування норм права у спорах, пов`язаних з обмеженням максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII. Зокрема, у постановах від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19, від 20.07.2022 у справі № 340/2476/21, від 25.07.2022 у справі № 580/3451/21, від 30.08.2022 у справі № 440/994/20, від 17.03.2023 у справі № 340/3144/21 та інших Верховний Суд дійшов висновку про те, що у правовідносинах щодо призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону №2262-XII норми зазначеного закону підлягають застосуванню з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, у зв`язку з чим будь-яке обмеження максимального розміру зазначених пенсій є протиправним.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене  Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою  статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість України (абзац 10 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 20.12.2016 № 7-рп/2016 у справі щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої  статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).
Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний виплачувати позивачу пенсію без обмеження її максимальним розміром, зокрема і без застосування коефіцієнтів до відповідних сум перевищення, встановлених  постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану».
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо проведення виплати пенсії позивачу після її перерахунку з 01 лютого 2025 року із застосуванням коефіцієнтів, встановлених  постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 лютого 2025 року без застосування коефіцієнтів, встановлених  постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», із урахуванням проведених виплат.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що задоволення позовних вимог позивача в такий спосіб не розглядається як вихід за межі позовних вимог, або не розгляд позовної вимоги, а лише, як їх викладення у іншому формулюванні з метою належного та повного захисту порушеного права позивача.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний спосіб захисту прав позивача повністю відповідає вимогам діючого законодавства.
Апеляційний суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Відповідно до частин 1, 3  статті 9 КАС України  розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.
Будь-яких доводів стосовно інших висновків суду апелянтами не наведено, через що останні слід вважати правильними і обґрунтованими.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що КАС України передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Як встановлено матеріали справи, позивач скористався таким правом для ухвалення додаткового судового рішення, подавши відповідну заяву, в задоволенні якої суд відмовив.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого  ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Таким чином, апеляційні скарги не спростовують правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводяться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
Враховуючи вище наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі № 260/919/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	З. М. Матковська