10.09.25
22-ц/812/1567/25

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року м. Миколаїв

справа №487/1857/25
провадження №22-ц/812/1567/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лопіної О. О. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі – ТОВ «ФК «Ейс» або Товариство) звернулося до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало наступним.
24 березня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено кредитний договір №487527299 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого останній надано кредит у сумі 15 450,00 грн, який був перерахований їй на банківську картку № НОМЕР_1 .
У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачка уклали низку додаткових угод до кредитного договору у зв`язку з неможливістю виконання позичальницею умов договору та на підставі звернень позичальниці. Кожна додаткова угода фіксувала відповідний строк продовження дії основного договору, що дозволяло позичальниці отримати час для виконання своїх зобов`язань за договором.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на день подання позовної заяви утворилася загальна заборгованість у сумі 36 805,77 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 14 484,81 грн та заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 22 320,96 грн.
Позивач вказував, що 28 листопада 2018 року між TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 (дія якого згідно з додатковими угодами продовжена до 31 грудня 2024 року), відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором від 24 березня                    2020 року у сумі 26 217,45 грн, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №129 від 13 квітня 2021 року.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 (дія якого згідно з додатковими угодами продовжена до 30 грудня 2024 року), відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 36 805,77 грн, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №11 від 31 серпня 2023 року.
26 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та                                           ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором на суму 36 805,77 грн, що підтверджується реєстром боржників до договору факторингу та актом прийому-передачі реєстру боржників від 26 грудня 2024 року.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором з урахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦК України у сумі 36 805,77 грн, судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2025 року ТОВ «ФК «Ейс» відмовлено у задоволенні позову.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними доказами укладання між первісним кредитором та відповідачкою додаткових договорів до кредитного договору, а тому вважав, що строк договору закінчився 23 квітня 2020 року. Нарахування відсотків за межами цього строку суд визнав неправомірним, а тому вважав, що вони повинні бути зараховані на погашення тіла кредиту. Враховуючи таке зарахування, суд визначив, що відповідачка не має заборгованості перед позивачем, оскільки сплачена нею сума заборгованості є вищою, аніж сукупна вартість кредиту.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно оцінив надані позивачем докази. 

Фактичні обставини справи

24 березня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали кредитний договір №487527299, за умовами якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальниці кредит на суму 15 450,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальниця зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з п.1.3, 1.4, або 1.5 цього договору.
За умовами п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 договору кредит надається строком на                         30 днів від дати отримання кредиту позичальником. На період строку, визначеного п.1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,92 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п.1.2 договору, умови щодо  нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальниця зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення). Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом, вказаного у п.1.2 договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 0,92 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п.1.4 цього договору. 
Згідно з п.2.2.1.3, 2.2.2.1 договору позичальник має право звернутися до Товариства з наміром продовження строку надання кредиту та/або реструктуризації зобов`язань за договором. Позичальник зобов`язаний вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором.
Пункти 4.2, 4.3, 4.4 договору передбачають, що строк дії цього договору, вказаний в п.1.2 договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань передбачених договором. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в п.1.2 цього договору, є процентами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. З урахуванням положень п. 1.3, 1.4, 1.5 договору позичальник сплачує Товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 336,72 відсотків річних за дисконтною ставкою або 622,20 відсотків річних за базовою ставкою.
У пункті 4.7 договору визначено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Зміст договору свідчить, що сторонами було узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування. Вказаний договір був підписаний електронними підписами сторін, зокрема, ОСОБА_1 підписала його 24 березня 2020 року о 19:43:31 електронним підписом одноразовим ідентифікатором EBY4T223.
Виконання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» обов`язку щодо надання грошових коштів ОСОБА_1 в сумі 15 450,00 грн підтверджується платіжним дорученням від 24 березня 2020 року та довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зарахування коштів на банківську картку.
Зі змісту додаткових угод від 23.04.2020, 22.05.2020, 19.06.2020, 11.07.2020, 10.08.2020, 09.09.2020, 09.10.2020, 08.11.2020, 08.12.2020, 07.01.2021, 06.02.2021 вбачається, що вони ОСОБА_1 підписані не були, оскільки позивачем не було надано доказів підписання їх нею власноручним або електронним підписом.
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з ТОВ «Таліон Плюс» строком на один рік договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс» (надалі – Фактор) права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених договором. Разом з правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимоги є самостійним Додатком та не змінює попередній. Право вимоги переходить до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги. Підписанням Реєстру права вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром прав вимоги.
Додатковими угодами строк дії цього договору було продовжено до 31 грудня 2024 року. 
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №129 від 13.04.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 на суму 26 217,45 грн.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 (дія якого була продовжена до 30 грудня 2024 року), відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних  реєстрах прав вимоги. Право вимоги переходить до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги. 
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Онлайн Фінанс» право вимоги до ОСОБА_1 на суму 36 805,77 грн.
26 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зобов`язалося відступити ТОВ «ФК «Ейс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 є невід`ємною частиною договору.
Також умовами зазначеного договору сторони передбачили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Відповідно до реєстру боржників від 26.12.2024 до договору факторингу №26/12/Е та акта прийому-передачі реєстру боржників від цієї ж дати до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки на суму 36 805,77 грн.
Згідно з випискою з особового рахунку ОСОБА_1 та розрахунками заборгованості у неї утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 36 805,77 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 14 484,81 грн та заборгованості по відсотках у сумі 22 320,96 грн, які нараховані станом на 26 травня 2021 року.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
При цьому згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).
В силу частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з вимогами частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг – це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «Ейс» як новий кредитор, до якого перейшли права вимоги за укладеним ОСОБА_1 кредитним договором від 24.03.2020 року, просило про стягнення з позичальниці суми неповернутої заборгованості в розмірі 36 805,77 грн. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс», суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів належними доказами укладання між первісним кредитором та відповідачкою додаткових договорів до кредитного договору, а тому вважав, що строк договору закінчився 23 квітня 2020 року. Нарахування відсотків за межами цього строку суд визнав неправомірним, а тому вважав, що вони повинні бути зараховані на погашення тіла кредиту. Враховуючи таке зарахування, суд визначив, що відповідачка не має заборгованості перед позивачем, оскільки сплачена нею сума заборгованості є вищою, аніж сукупна вартість кредиту.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що належними доказами позивач довів укладання 24 березня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачка кредитного договору №487527299, який був вчинений в електронній формі, та перехід до позивача права вимоги за кредитним договором. Проте, не довів укладання між первісним кредитором та відповідачкою додаткових договорів до кредитного договору, оскільки докази підписання їх відповідачкою відсутні.
Між тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову Товариства, оскільки суд не звернув увагу, що у позовних вимогах позивач просив стягнути також відсотки, які випливають з вимог ч.2 ст.625 ЦК України.
За умовами кредитного договору його строк дії становив 30 днів. Після закінчення строку кредитного договору вступив у дію пункт 4.3 договору про те, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, є процентами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. 
За такого у позивача виникло право на нарахування та стягнення з відповідачки процентів на підставі п.4.3 кредитного договору та ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки відповідачка порушила грошове зобов`язання щодо повернення кредиту . 
За умовами кредитного договору ці відсотки становлять не більше 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
З розрахунку заборгованості вбачається, що ці відсотки нараховувалися у межах від 0,66% до 1,70% за кожен день, що не суперечить умовам кредитного договору. Нарахування відсотків кредитором було здійснено до 26 травня 2021 року.
Згідно з нормами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У межах заявлених позовних вимог позивача колегія суддів вважає, що дослідженими доказами доведено право ТОВ «ФК «Ейс» на стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №487527299 від 24 березня 2020 року з урахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦК України у сумі 36 805,77 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 14 484,81 грн та заборгованості за відсотками за порушення грошового зобов`язання у сумі 22 320,96 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ейс» не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, а тому доводи апеляційної скарги Товариства про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції є слушними.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Ейс» підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Щодо судових витрат 

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, скасував рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі, то наявні підстави для відшкодування відповідачкою позивачу понесених ним судових витрат за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій у вигляді судового збору у сумі 6056 грн та витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 6000 грн. 

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити.
Заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №487527299 від 24 березня 2020 року у сумі 36 805,77 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 14 484,81 грн та заборгованості за відсотками за порушення грошового зобов`язання у сумі 22 320,96 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції у сумі 6056 грн та витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у сумі 6000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий         О. В. Локтіонова

 Судді         Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова 

Повна постанова складена 10 вересня 2025 року.