ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 380/20384/24 пров. № А/857/1226/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Іщук Л.П.,
                                                                                             Обрізка І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року (головуючий суддя Сподарик Н.І.), ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в м. Львів)  у справі № 380/20384/24 за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до  Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови, 

                                                        В С Т А Н О В И В:

01.10.2024 Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі- ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно- господарського штрафу №ПШ056598 від 31.07.2024 у розмірі 17000 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року позов задоволено.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що договір, наданий під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) відповідає усім вимогам законодавства до вказаного виду договорів, містить усі необхідні дані та підписи сторін, що виявили бажання укласти такий договір. На час вирішення цього публічно-правового спору відсутні судові рішення про визнання договору від 27.06.2024 недійсним, а його недійсність прямо не передбачена законом. Доказів протилежного матеріали судової справи не містять. Суд першої інстанції вважає не обґрунтованим притягнення позивача до відповідальності за недотримання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року скасувати та в позові відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував відсутність усіх істотних умов в договорі перевезення пасажирів та вантажу, що в свою чергу тягне за собою правові наслідки недійсності такого договору, а також не врахував належне повідомлення позивача про розгляд справи та позиції Верховного Суду від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21, щодо допустимого оцінювання наданих нових доказів, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності.
Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення з додержання норм матеріального та процесуального права. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. 
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа  підприємець. Видами діяльності є:  Основний: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; Інші: 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.; 49.32 Надання послуг таксі; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду).
Контролюючими особами Укртрансбезпеки 27.06.2024 на підставі графіку проведення рейдових перевірок, а також відповідно до направлення на перевірку №013239 від 24.06.2024 проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.
Працівниками Укртрансбезпеки був зупинений транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_1 , власником транспорту є ОСОБА_1 .
Актом № 015452 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27.06.2024, зокрема встановлено, таке: «Під час перевірки виявлено порушення  ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт»  під час здійснення нерегулярних перевезень пасажирів по маршруту Львів-Родатичі перевізник не забезпечив водія належним чином оформленим договором, в договорі відсутні реквізити замовника послуг, автомобіль не внесений в ліцензійну базу. За порушення зазначені в акті  відповідальність передбачена  ч.1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»  за перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених  ст. 39 цього Закону. Пояснення водія про причини порушень: ознайомлений».
Листом від 10.07.2024 №59515/31/24-24, відповідачем повідомлено позивача про розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, який відбудеться 31.07.2024 о 09:00 год.
Зазначений лист скеровано на електронну адресу позивача, яка зазначена у системі «ШЛЯХ».
За результатами розгляду акта № АР 015452 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27.06.2024 року винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № ПШ 056598 від 31.07.2024 року за порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Супровідним листом № 66344/33/24-24 від 02.08.2024 року постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 056598 від 31.07.2024 року, яка надіслана поштою ФОП ОСОБА_1 та повернута назад до Укртрансбезпеки.
Позивач не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи їх протиправними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі – Порядок № 1567), на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області та направлення на перевірку № 013239 від 24.06.2024 року, 27.06.2024 року співробітниками проводилась рейдова перевірка на а/д Західний обхід міста Львова Львів - Шегині.
Так, Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 20.05.2013 (далі – Порядок № 422).
Згідно пунктів 3, 4 Порядку № 422, відповідачем був зупинений транспортний засіб марки Mercedes-Benz, Sprinter, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 .
У ході перевірки зазначеного транспортного засобу було встановлено, що такий належить та використовується ФОП ОСОБА_1 .
На момент проведення перевірки встановлено, що перевізник не забезпечив водія належним чином оформленим договором, відсутні реквізити замовника послуг.
У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, виконуючи функції покладені на них державою, державними інспекторами складено акт № АР 015452 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27.06.2024 року, в якому зафіксовано відсутність на момент перевірки документів, визначених абз. 2 ч. 4 ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», виконання перевезень пасажирів без документів, а саме: відсутні реквізити в договорі.
Зі змістом акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № АР 015452 від 27.06.2024 року водій був ознайомлений, акт підписав.
Стосовно аргументів апелянта щодо правомірності розгляду справи про порушення автотранспортного законодавства та винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно пункту 25 Порядку, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника про порушення розглядається без його участі (п.27 Порядку).
Так, як це зазначає апелянт, Повідомленням № 59515/31/24-24 від 10.07.2024 року ФОП ОСОБА_1 було викликано для розгляду справи на 31.07.2024 року на 09:00 год. Таке повідомлення було надіслано електронним листом на електронну адресу електронної пошти ФОП ОСОБА_1 , яка відома апелянту із електронного кабінету перевізника - ФОП ОСОБА_1 у системі «ШЛЯХ» - mostyaa12279@gmail.com.
Згідно скріншоту з електронної пошти, що долучена до матеріалів справи, вищевказане повідомлення про розгляд справи було відправлено позивачу 22.07.2024 року, отже Укртрасбезпека в повній мірі виконала свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування ФОП ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи.
Так, аргументи позивача щодо використання відповідачем електронної адреси позивача, яка вказана ним в електронній системі «ШЛЯХ» для сповіщення про дату та час розгляду справи, яка [система] водночас не є державним реєстром, а відтак інформація з неї не може використовуватись відповідачем, не заслуговує на увагу, оскільки позивачем не спростовано факту належності йому такої електронної адреси, а відтак і поінформованість про дату, час та місце розгляду справи.
Водночас, для належної комунікації «поза всяких сумнівів» позивач не позбавлений права внесення в ЄДРПОУ відомостей щодо його електронної адреси. 
Щодо аргументів апеляційної скарги про правомірність застосованого адміністративно-господарської санкції, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно ст. 1 Закону України № 2344-III автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями. Тотожне поняття автомобільного перевізника також наводиться в нормах Порядку перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками, Затвердженого Наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 05.08.2008 № 974 та Положенні про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів Затвердженого Наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340.
Відповідно до ст. 39 Закону України № 2344-III, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 України № 2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Так, під час перевірки було виявлено порушення вимог абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: Актом № 015452 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27.06.2024 виявлено не забезпечення перевізником під час здійснення нерегулярних перевезень пасажирів по маршруту Львів-Родатичі водія належним чином оформленим договором, оскільки  в такому відсутні реквізити замовника послуг, автомобіль не внесений в ліцензійну базу, що є порушення  ст.39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» , відповідальність за яке передбачена  статтею абз. 3 ч.1 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Слід зауважити, що законодавцем визначено обов`язковість надання водієм ТЗ документів, зокрема, договору із замовником транспортних послуг, документа, що засвідчує оплату транспортних послуг.
Згідно пункту 51 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. № 176 (далі – Правила № 176) в редакції чинній на час проведення перевірки, нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.
Згідно п.53 Правила № 176, у разі здійснення нерегулярних перевезень забороняється: здійснення перевезень одним автомобільним перевізником або одним транспортним засобом за одним маршрутом, або між тими самими пунктами більш як два рази на тиждень; організація (зокрема шляхом пропонування фізичним особам проїзду самостійно або за допомогою інших осіб чи засобів масової інформації) та здійснення перевезення за заздалегідь визначеними напрямками, надання послуг з перевезення автобусом за заздалегідь визначеним маршрутом, між визначеними кінцевими пунктами, з установленими часом відправлення, прибуття і вартістю проїзду; встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів; самовільне (не передбачене умовами договору) визначення початкових, проміжних і кінцевих пунктів перевезення; здійснення посадки та висадки пасажирів у пунктах і на зупинках, визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярними перевезеннями. У разі порушення зазначених вимог перевезення не вважається нерегулярним і повинно здійснюватись відповідно до вимог, які встановлені для регулярних або нерегулярних спеціальних перевезень.
Замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з автомобільним перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу.  (пункт 55 Правила № 176).
Договір на здійснення нерегулярних перевезень, що укладається між юридичною або фізичною особою та автомобільним перевізником у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу та мету поїздки (пункт 56 Правила № 176).
Під час здійснення нерегулярних перевезень водій повинен мати копію договору автомобільного перевізника із замовником послуг і копію договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті (пункт 61 Правила № 176).
При прийнятті рішення судом апеляційної інстанції враховано, що згідно статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Отже, істотні умови договору на здійснення нерегулярних перевезень закріплено пунктом 56 Правил №176, зокрема це його письмова форма з зазначенням дати і часу здійснення перевезень, початкового та кінцевого пункту маршруту, маршруту перевезення, державного реєстраційного номеру транспортного засобу та мету поїздки.
Як це встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, водієм під час рейдової перевірки було надано представникам Укртрансбезпеки договір перевезення пасажирів та багажу від 27 червня 2024 року.
Аналізуючи долучений до матеріалів справи договір на перевезення пасажирів та багажу від 27.06.2024 суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що «Отже, з аналізу норм цивільного законодавства та спеціального законодавства у сфері автомобільних перевезень, істотними умовами договору для здійснення нерегулярних перевезень є: письмова форма (дотримана у даному випадку), дата і час здійснення перевезень (9:00 27.06.2024 - 22:00 27.06.2024), початковий та кінцевий пункти (Львів-Родатичі), маршрут руху (передбачений у додатку 1 до договору), транспортний засіб (MERCEDES), мета (туристична група). Тобто, суд приходить до висновку, що договір, наданий під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) відповідає усім вимогам законодавства до вказаного виду дозволів, містить усі необхідні дані та підписи сторін, що виявили бажання укласти такий договір.»
Окрім того, суд першої інстанції  в оскаржуваному рішенні доходить висновку, що договір наданий під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) відповідає усім вимогам законодавства до вказаного виду дозволів, містить усі необхідні дані та підписи сторін, що виявили бажання укласти такий договір.
Проте, апеляційний суд не погоджується з таким твердженням суду першої інстанції, та вважає за доцільне зазначити, що оскільки сторони договору перевезення не дійшли згоди з усіх істотних умов договору, а саме щодо конкретно ідентифікованого транспортного засобу з покликанням на модель від певного виробника з зазначенням державного реєстраційного номеру транспортного засобу, як це передбачено п.56 Правил №176, а відтак такий не можна вважати договором, який надає право на виконання позивачем як автоперевізником нерегулярних перевезень, що відповідно є наслідком  невиконання таким перевізником вимог щодо дотримання ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», виконання перевезень пасажирів без документів, а саме: відсутність договору з відповідними реквізитами.
Апеляційний суд звертає також увагу, що у наданій до суду копії договору від 27.06.2024 року, в такому також відсутні реквізити замовника таких послуг, оскільки є покликання лише на прізвище ОСОБА_3 , проте не зазначено жодної ідентифікуючої інформації про таку особу, лише у графі «діє на підставі» зазначено «паспорт». 
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної постанови та порушення порядку її прийняття, та доходить переконання, що при прийнятті постанови відповідачем правильно встановлено порушення вимог закону в частині відсутності у водія що керував транспортним засобом, який належить позивачу належного договору, який надавав би право на виконання нерегулярних перевезень, а відтак і наявність підстав для застосування адміністративного-господарського штрафу, а також доведеність при розгляді апеляційної скарги належного повідомлення позивача про розгляд справи, що має наслідком рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29)
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, що мають значення для справи, порушивши норми матеріального права, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в позові.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року скасувати та в позові Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до  Державної служби України з безпеки на транспорті  про визнати протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу №ПШ056598 від 31.07.2024 – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко