П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/112/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Брезіна Тетяна Миколаївна 
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
06 жовтня 2025 року                                                                                 
                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Сушка О.О.  Мацького Є.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРО НАФТА КМ” до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Чернівецькій області №00000/28295/ж10/24-13-07-01 від 20.12.2024 р. та №00000/28296/ж10/24-13-07-01 від 20.12.2024 р.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.06.2025 позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до наданих під час перевірки документів неможливо встановити ланцюг постачання паливно-мастильних матеріалів, не встановлено реальність отримання ТОВ «ЄВРО НАФТА КМ» товарів саме від перелічених суб`єктів господарювання, в зв`язку з чим ТОВ «ЄВРО НАФТА КМ» безпідставно відображено в бухгалтерському обліку господарські операції, які фактично не відбулися, а лише відображені на первинних документах. 
Відповідно до наданих для перевірки ТТН, вказано пункт розвантаження ПММ м.Чернівці, однак згідно наданих для перевірки документів за ТОВ «Євро Нафта КМ» по м. Чернівці відсутні АЗС, нафтобази чи паливні склади. 
Також перевіркою не встановлено придбання послуг зберігання ПММ по м.Чернівці. 
Відповідно до наданих відомостей про об`єкти за ТОВ «Логротек» відсутні АЗС, нафтобази чи паливні склади за адресою, «пункт навантаження: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка», а відповідно до даних ЄРПН у періоді з вересня 2018 року по лютий 2019 року відсутні відомості щодо придбання послуг зберігання. 
Податковий орган вказує на відкрите кримінальне провадження №32018100110000093 від 09.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, де фігурує ТОВ «ЛОГРОТЕК». 
У ІС "Податковий блок" наявна інформація щодо неможливості проведення перевірки ТОВ "ЛОГРОТЕК", у зв`язку з відсутністю підприємства та його посадових осіб за юридичною адресою. Відповідно до даних відомостей про об`єкти за ТОВ «ВІНПЕК» відсутні АЗС, нафтобази чи паливні склади за адресою: «пункт навантаження: м. Коростень, вул. Б. Хмельницького, 18 та по Рівненській області». 
Відповідно до даних ЄРПН відсутні відомості щодо придбання ТОВ «ВІНПЕК» послуг зберігання у серпні 2018 року. В ході проведеної перевірки встановлено відсутність у підприємства необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині, купівлі, продажу, реалізації, зберігання відвантаження товару, та інше в силу відсутності транспортних засобів та матеріальних  ТОВ «ВІНПЕК» можливостей здійснювати господарські операції з реалізації товарів та послуг. Відповідно до наданих відомостей про об`єкти за ТОВ «Бренел» відсутні АЗС, нафтобази чи паливні склади за адресою пункт навантаження: смт. Смига та Старокостянтинівська нафтобаза, а відповідно до даних ЄРПН у періоді з березня по травень 2020 року відсутні відомості що придбання послуг зберігання. 
Крім того, податковий орган вказує на відкрите кримінальне провадження №32021101110000003 від 15.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України, де фігурує ТОВ «Бренел». 
Відповідно до наданих відомостей про об`єкти за ТзОВ "ВКФ "ІНТЕР ПУЛЬС" відсутні АЗС, нафтобази чи паливні склади за адресою: пункт навантаження: Київська обл., Макарівський р-н., с. Забуяння». 
Відповідно до даних ЄРПН відсутні відомості щодо придбання ТзОВ «ВКФ «ІНТЕР ПУЛЬС», послуг зберігання у квітні 2020 року. 
В ході проведеної перевірки встановлено відсутність у підприємства необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині купівлі, продажу, реалізації, зберігання, відвантаження товару та інше в силу відсутності транспортних засобів та матеріальних ресурсів, що свідчить про відсутність ТзОВ "ВКФ "ІНТЕР ПУЛЬС", можливостей здійснювати зазначені господарські операції з реалізації товарів та послуг. 
Також податковий орган посилається на відкрите виконавче провадження №32018100110000093 від 09.11.2018, де фігурує ТзОВ "ВКФ "ІНТЕР ПУЛЬС".
Податковий орган вказує, що бухгалтерські, податкові документи та проведені заходи щодо наявності здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства та його контрагентів не підтверджують фактичного постачання паливно-мастильних матеріалів. 
Таким чином, відповідач стверджує, що позивачем отримано актив у вигляді товарно-матеріальних цінностей (паливно-мастильні матеріали) невідомого походження, що вважаються безоплатно отриманими, а тому визнається доходом за ринковою справедливою вартістю.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що всі контрагенти товариства (ТОВ «ЛОГРОТЕК», ТОВ «БРЕНЕЛ», ТОВ «ВІНПЕК» та ТзОВ «ВКФ «ІНТЕР ПУЛЬС»), як постачальники пального: у встановленому законом порядку перед реалізацією пального були зареєстровані податковими органами платниками акцизного податку; після кожної реалізації товариству партій пального реєстрували в Єдиному реєстрі акцизних накладних (який адмініструє ДПС України) акцизні накладні (які можуть бути зареєстровані виключно у випадку наявності залишків пального у продавця і не більше ніж на об`єм таких залишків); за результатами діяльності з реалізації пального за звітний період подавали податковому органу декларацію акцизного податку. 
Під час перевірки не було виявлено розбіжностей даних, що містяться у зареєстрованих контрагентами акцизних накладних/розрахунках коригування в Єдиному реєстрі акцизних накладних та деклараціях з акцизного податку, поданих платником акцизного податку, що реалізує пальне. Позивач стверджує, що придбані ТОВ «ЄВРО НАФТА КМ» у ТОВ «ЛОГРОТЕК», ТОВ «БРЕНЕЛ», ТОВ «ВІНПЕК» та ТзОВ «ВКФ «ІНТЕР ПУЛЬС» паливно-мастильні матеріали були використані у власній господарській діяльності, а саме реалізована кінцевому споживачу із прибутком (торговою націнкою), що підтверджується деклараціями акцизного податку позивача. 
Також зазначає, що відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, не свідчить про безтоварність угод з позивачем. На момент формування податкового кредиту всі контрагенти були зареєстровані платником ПДВ, податкові накладні були зареєстровані в ЄРПН (лише через значний проміжок часу після здійснення господарських операцій та реєстрації в Реєстрі податкових накладних контрагентів включено до переліку ризикових платників), а тому ТОВ «ЄВРО НАФТА КМ» правомірно сформувало податковий кредит за результатами здійснення господарських взаємовідносин із контрагентами.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «ЄВРО НАФТА КМ», зареєстроване як юридична особа з 26.08.2016 року, перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС в Чернівецькій області є платником податків і зборів, у тому числі акцизного податку. Основний вид діяльності є роздрібна торгівля пальним (КВЕД 47.30). Позивачу видано ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним №24100314202400039, №24120314202400051.
Податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ЄВРО НАФТА КМ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017 по 30.06.2023, з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 26.08.2016 по 30.06.2023. 
Результати перевірки зафіксовані в акті №30224/Ж5/24-13-07-01/40778520 від 02.12.2024.
В ході перевірки ТОВ «ЄВРО НАФТА КМ», за результатами документальної перевірки встановлено неможливість реального здійснення господарських операцій в частині отримання товарів у наступних постачальників: ТОВ "ЛОГРОТЕК" на суму 2886174 грн в т.ч. ПДВ 481029 грн; ТОВ "БРЕНЕЛ" на суму 1890738 грн, в т.ч. ПДВ 315123,0 грн; ТОВ "Вінпек" на суму 853546 грн в т. ч. ПДВ 142258 грн; ТзОВ "ВКФ "ІНТЕР ПУЛЬС" на суму 390242 грн в т.ч. ПДВ 65040 гривень.
У зв`язку із чим, в акті №30224/Ж5/24-13-07-01/40778520 від 02.12.2024 встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог:
- п.44.1, п.44.2 ст.44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-УІ, п.5, п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, в результаті чого занижено податок на прибуток всього на загальну суму 903106,0 грн, в тому числі за 2018 рік в сумі 408090,00 грн., за 2019 рік в сумі 152869,00 грн. за І квартал 2020 року в сумі 75952,00 грн., за II квартал 2020 року в суму 266195,00 грн;
- п. 44.1 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 22.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями ), в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 1003450 грн, в тому числі: за серпень 2018 року в сумі 120818 грн., вересень 2018 року в сумі 98272,00 грн., жовтень 2018 року в сумі 70271 грн., листопад 2018 року в сумі 191588 грн., грудень 2018 року в сумі 36774,0 грн., січень 2019 року в сумі 79266 грн., лютий 2019 року в сумі 26298 грн, березень 2020 року в сумі 84 391,00 грн., квітень 2020 року в сумі 232072,00 грн., травень 2020 року в сумі 63700 грн.
На підставі акту перевірки, контролюючим органом 20.12.2024 прийнято, зокрема, податкові повідомлення-рішення:
- форми «Р» №00000/28295/ж10/24-13-07-01, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1043345,75 грн;
- форми «Р» №00000/28296/Ж10/24-13-07-01, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 1254312,50 грн.
Позивач не погодився із вказаними рішеннями та звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у ході судового розгляду справи відповідач не довів обґрунтованість вказаних висновків перевірки та правомірність оскаржуваних рішень, прийнятих на підставі таких висновків.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Згідно із п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
За правилами пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом 188.1 статті 188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1  статті  14 ПК України  податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з  розділом V цього Кодексу.
Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до  статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1  статті 193  цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
В силу пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом   201.11   статті   201 цього   Кодексу.
Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).
Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Правилу цієї норми Закону № 996-ХIV кореспондує зміст пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року  № 88 (далі - Положення).
Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХIV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV та пункту 2.4 Положення первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Отже, будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону №996-ХIV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також не мати достатніх підстав для сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
Порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Принцип індивідуальної відповідальності платника податків також застосував ЄСПЛ у рішеннях у справах «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії», «Булвес АД проти Болгарії», «Інтерсплав проти України», визначивши, що платник податків не може нести відповідальність за зловживання свого контрагента, якщо не буде доведено залученість цього платника до таких зловживань.
Зокрема, у пунктах 70, 71 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» ЄСПЛ дійшов висновків, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності. Ураховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків з декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.
З огляду на викладене, платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Отже, якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Вказані висновки висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19.
Встановлено, що 02.09.2018 року між позивачем та ТОВ «ЛОГРОТЕК» укладено договір поставки нафтопродуктів №2018/09/05004. Наведена господарська угода документована актом звіряння, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, сертифікатами відповідності, паспортами, протоколами випробувань, актами ідентифікації, деклараціями про відповідність. Правовідносини відбувались у проміжок часу з 05.09.2018 по 19.02.2019, розрахунки проведені у повному обсязі. 
01.08.2018 між позивачем та ТОВ «ВІНПЕК» укладено договір поставки нафтопродуктів №2018/08/010. Наведена господарська угода документована актом звіряння, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, сертифікатами відповідності, паспортами. Правовідносини відбувались у проміжок часу з 01.08.2018 по 30.08.2018, розрахунки проведені у повному обсязі.
20.03.2020 між позивачем та ТОВ «БРЕНЕЛ» укладено договір поставки нафтопродуктів. Наведена господарська угода документована актом звіряння, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, сертифікатами відповідності, паспортами. Правовідносини відбувались у проміжок часу з 20.03.2020 по 22.05.2020, розрахунки проведені у повному обсязі. 
21.04.2020 між позивачем та ТзОВ «ВКФ «ІНТЕР ПУЛЬС» укладено договір поставки нафтопродуктів №2101/04/2020. Наведена господарська угода документована актом звіряння, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, рахунками на оплату, сертифікатами відповідності, паспортами. Правовідносини відбувались 22.04.2020, розрахунки проведені у повному обсязі.
Матеріали справи також містять: податкові накладні складені позивачем як покупцем нафтопродуктів від контрагентів ТОВ «ЛОГРОТЕК», ТОВ «БРЕНЕЛ», ТОВ «ВІНПЕК» та ТзОВ «ВКФ «ІНТЕР ПУЛЬС»; податкові декларації з податку на додану вартість за період 2018-2020 років з додатками; акцизні накладні та декларації акцизного податку за 2018-2020 роки.
В матеріалах справи наявні оборотно-сальдові відомості по рахунку 281 в розрізі складів та надходження пального від контрагентів та оборотно-сальдовими відомості по рахунку 631 по кожному контрагенту, які в подальшому реалізовані, відповідно до змінних звітів по АЗС та Х-звітів. 
На виконання ухвали суду від 03.03.2025 р. відповідачем надано інформацію, що в ЄРПН зареєстровано податкові накладні на користь ТОВ «ЄВРО НАФТА КМ» контрагентами: ТОВ «ЛОГРОТЕК» за період з 16.10.2018 р. по 08.02.2019 р. на загальну суму з ПДВ - 2886173,26 грн, пдв – 481028,88 грн; ТОВ «ВІНПЕК» за період з 01.08.2018 р. по 24.08.2018 р. на загальну суму з ПДВ - 853545 грн, пдв – 142257,50 грн; ТОВ «БРЕНЕЛ» за період з 20.03.2020 р. по 21.05.2020 р. на загальну суму з ПДВ – 1890738,10 грн, пдв – 315123,02 грн; ТзОВ «ВКФ «ІНТЕР ПУЛЬС» за 22.04.2020 р. на загальну суму з ПДВ – 390242,88 грн, пдв – 65040,48 грн. Крім того, надано дані щодо відображення ТОВ «ЛОГРОТЕК», ТОВ «БРЕНЕЛ», ТОВ «Вінпек», ТзОВ «ВКФ «ІНТЕР ПУЛЬС» в деклараціях з податку на додану вартість щодо реалізації товару на користь ТОВ «ЄВРО НАФТА КМ», а саме розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів. Податковим органом також повідомлено наступну інформацію: ТОВ «ЛОГРОТЕК» перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Київ, не є платником акцизного податку з реалізації пального; ТОВ «БРЕНЕЛ» перебуває на обліку в ГУ ДПС у м. Київ, зареєстровано платником акцизного податку з реалізації пального від 20.12.2019 року №4048; ТОВ «ВІНПЕК» перебуває на обліку в ГУ ДПС у Харківській області, не є платником акцизного податку з реалізації пального; ТОВ «ВКФ «ІНТЕР ПУЛЬС» перебуває на обліку в ТУ ДПС у м. Київ, зареєстровано платником акцизного податку з реалізації пального від 18.11.2019 №3914. Податковим органом надано дані щодо реєстрації в ЄРАН акцизних накладних за період 01.01.2017 - 30.06.2023 рр. по ТОВ «БРЕНЕЛ», ТОВ «ВКФ «ІНТЕР ПУЛЬС» у зв`язку із реалізацією товару на користь ТОВ «Євро нафта КМ». Відповідач також повідомив суд щодо проведених камеральних перевірок, а саме: по ТОВ «Вінпек», ТзОВ «ВКФ «ІНТЕР ПУЛЬС» камеральні перевірки не проводились за спірні періоди; по ТОВ «ЛОГРОТЕК» здійснювалась позапланова виїзна перевірка по відшкодуванню ПДВ за жовтень 2019 року (акт №59/26-15-05-04- 01/38606229 від 16.01.2020); по ТОВ «БРЕНЕЛ» здійснювалась камеральна перевірка по акцизному податку на пальне (акт №932/26-15-32-05/43385418 від 27.04.2020). Відповідно до даних з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального надано інформацію щодо наступних ліцензій: ТОВ «БРЕНЕЛ» ліцензія на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі реєстраційний №99061420200001, термін дії з 14.01.2020 до 14.01.2025, видана ДПС України 14.01.2020 р., ліцензію анульовано згідно розпорядження Головного управління ДПС у м. Києві від 05.03.2023 № 182-рл у зв`язку із порушення термінів звернення до органу ліцензування щодо зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання ліцензії; ТОВ «ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «ІНТЕР ПУЛЬС» ліцензія на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі реєстраційний № 990614201901924, термін дії з 15.11.2019 до 15.11.2024, видана ДПС України 15.11.2019, ліцензію анульовано згідно розпорядження Головного управління ДПС у Полтавській області від 17.02.2023 № 32-рл у зв`язку із у зв`язку із встановленням факту відсутності суб`єкта господарювання за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії. 
На виконання ухвали суду від 03.03.2025 р. Головне управління ДПС у м. Києві 24.04.2025 р. повідомило наступну інформацію: ТОВ «ЛІДЕР ІНВЕСТ РІТЕЙЛ» (колишня назва ТОВ «ЛОГРОТЕК»), згідно інформаційних ресурсів ДПС України в період вересень 2018 - лютий 2019 було зареєстроване платником акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового від 01.03.2016 року №653 (код району - 2655), анулювання - 11.07.2019, інформація про реалізацію пального на користь ТОВ «Євро нафта КМ» надається в електронному вигляді; ТОВ «БРЕНЕЛ» зареєстроване платником акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового від 20.12.2019 року №4048 (код району - 2657), у період березень 2020 - травень 2020 року проведено камеральну перевірку, за результатами складено акт №932/26-15-32-05/43385418 від 27.04.2020 (платіж 14021900), винесено ППР за формою «Ш» №0008623205 від 28.04.2020 та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 17 грн (сплачено). 
Також, на виконання ухвали суду від 03.03.2025 р. Головне управління ДПС у Харківській області 22.04.2025 р. повідомило наступну інформацію: ТОВ «ВІНПЕК» з 19.09.2016 р. зареєстроване як платник акцизного податку з реалізації пального, відповідно до даних ЄРАН ТОВ «ВІНПЕК» у серпні 2018 р. реєструвало акцизні накладні на відпуск пального ТОВ «ЄВРО НАФТА КМ».
Проналізувавши наведені документи колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що розрахунки з вказаними контрагентами проведені у повному обсязі,  вказані контрагенти на момент укладання з позивачем договорів поставки нафтопродуктів та їх реалізації, були платниками ПДВ та акцизного податку, та ними відповідно складалися податкові та акцизні накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних та Єдиному реєстрі акцизних накладних відповідно, що підтверджено відповідною інформацією податкового органу, яка наявна в матеріалах справи. 
Крім того, придбані позивачем нафтопродукти були обліковані та оприбутковані відповідно до правил ведення бухгалтерського обліку, що підтверджується наявними у справі оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 281 в розрізі складів та надходження пального від контрагентів та оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 по кожному контрагенту.
Відтак, контрагенти позивача на момент укладання з позивачем договорів поставки нафтопродуктів та їх реалізації, були наділені необхідною податковою правосуб`єктністю, що надавало право позивачу формувати за рахунок операцій з ними податковий кредит з ПДВ та валові витрати.
Суб`єкт господарської діяльності, який здійснюватиме будь-які операції, визначені пп.14.1. 212 п. 14.1 ст. 14 ПК України, є особою, яка реалізує пальне, і відповідно до пп. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 ПК України є платником акцизного податку.
Згідно з пп. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК України особи, які здійснюють реалізацію пального, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб-підприємців, до початку здійснення реалізації пального.
У разі якщо платник податку планує здійснювати операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального іншим особам чи будь-які інші операції з пальним на митній території України, які визначені в абзаці другому пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України, то до початку здійснення таких операцій він повинен зареєструватися платником акцизного податку з реалізації пального та складати акцизні накладні на такі обсяги реалізації, а також на обсяги пального, що використовується для власного споживання, зареєструвавши накладні в Єдиному реєстрі акцизних накладних згідно з п. 231.1 ст. 231 ПК України, які є основним документом, який призначений для контролю сплати акцизу з пального.
Усі контрагенти позивача на поставлений відповідно до договорів поставки нафтопродуктів товар, склали акцизні накладні та зареєстрували їх в Єдиному реєстрі.
Враховуючи специфіку товару нафтопродукти, його пересування по митній території України та подальша реалізація, є відстежуваними органами державної податкової служби.
Однак, у спірних правовідносинах податковий орган не надав жодних доказів, які б свідчили про ймовірне порушення вимог податкового законодавства України з боку позивача. 
Натомість в акті перевірки відповідач зазначив, що перевіркою порушень щодо акцизного податку не виявлено. 
При цьому, контрагенти позивача у спірних правовідносинах були платниками ПДВ, які за наслідками операцій з позивачем складали податкові накладні, що зареєстровані в ЄРПН, ними формувались податкові зобов`язання з ПДВ, які декларувалися. 
Будь-яких доказів зворотного відповідач суду не надав, натомість підтвердив, що розрахунки між позивачем та його контрагентами відбулися в повному обсязі.
Тобто відповідач визнає понесення позивачем витрат у зв`язку із проведенням господарських операцій з наведеними вище контрагентами.
Операції з ТОВ «ЛОГРОТЕК» відбулися у проміжок часу з 05.09.2018 року по 19.02.2019 року, в той період товариство було зареєстроване платником акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового, анулювання відбулось - 11.07.2019 року. Господарські операції з ТОВ «ВІНПЕК» відбулися у проміжок часу з 01.08.2018 року по 30.08.2018 року, товариство зареєстроване як платник акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового з 19.09.2016 року. Правовідносини з ТОВ «БРЕНЕЛ» відбулися у проміжок часу з 20.03.2020 року по 22.05.2020 року, товариство зареєстроване як платник акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового з 20.12.2019 року. Господарські операції з ТзОВ «ВКФ «ІНТЕР ПУЛЬС» відбулися 22.04.2020, товариство зареєстроване як платник акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового з 18.11.2019.
Отже, на момент взаємодії позивача з наведеними суб`єктами господарювання, останні були платниками акцизного податку та податку на додану вартість, за рахунок операцій з якими було сформовано податковий кредит. Подальше анулювання реєстрації платника акцизного податку та податку на додану вартість не може впливати на законність господарських операцій, які відбулися до того. В іншому разі це б суперечило визначеності та стабільності в податкових правовідносинах.
Позицію податкового органу щодо невідповідність контрагентів позивача критеріям ризиковості колегія суддів розцінює критично, адже рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості відносно контрагентів позивача, приймалось  значно пізніше проведення господарських операцій. 
Так, по ТОВ «ЛОГРОТЕК» рішення податкового органу про відповідність критеріям ризиковості було прийнято 25.03.2021, по ТОВ «ВІНПЕК» - 15.06.2021, по ТОВ «БРЕНЕЛ» - 26.04.2021, а по ТзОВ «ВКФ «ІНТЕР ПУЛЬС» - 10.02.2021.
Тому вказані рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості, не можуть бути підставою для згортання податкового кредиту, в силу їх відсутності на момент укладання та реалізації договорів поставки нафтопродуктів з позивачем.
Доводи податкового органу щодо відсутності у контрагентів позивача АЗС, нафтобаз чи паливних складів за адресами, що зазначені у товарно-транспортних накладних на окремі партії товару, відсутність відомостей про об`єкти за формою 20-ОПП, правильно відхилені судом першої інстанції.
Так, у спірних правовідносинах продаж пального відбувався оптовими партіями для чого не потрібні власні АЗС, бази чи склади, так як така діяльність може здійснюватися за відсутності місць оптової торгівлі. Саме на такий вид діяльності - без визначених місць оптової торгівлі і видає ліцензії на оптовий продаж пального Держана податкова служба України в особі своїх підрозділів. Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника податків у залежність від наявності чи відсутності основних фондів або трудових ресурсів його контрагентів.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду (постанови від 16.01.2018, у справі №826/1398/14, від 06.02.2018, у справі №804/4940/14, від 30.01.2018 у справі № 2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 у справі №826/7704/16) відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди позивачем, як покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Наявність кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача, також не доводить допущення ним наведених порушень, оскільки відповідач не навів жодного доказу того, що такі провадження мають зв`язок з господарськими операціями позивача та відповідними контрагентами.
Акт перевірки не містить даних щодо наявності таких, що набрали законної сили вироків суду, якими посадових осіб позивача або контрагентів визнано винними у скоєнні кримінального порушення та якими би було встановлено неправомірність здійснення фінансово-господарських операцій зазначених вище суб`єктів господарювання з позивачем.
При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його безпосереднім контрагентом. Навіть у випадку порушення контрагентом (постачальник по ланцюгу) вимог податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цього контрагента. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення позивача - платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на формування податкового кредиту з ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
Нормами чинного законодавства України не передбачено обов`язку платників податків - одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність додатковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
При цьому, суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач проявив належну обачність при виборі контрагентів, оскільки останні на момент укладання договорів поставки нафтопродуктів та їх реалізації, контрагенти позивача були наділені необхідною податковою правосуб`єктністю (зареєстровані платниками ПДВ, акцизного податку, мали необхідні ліцензії відповідно до ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етиловою, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР), що надавало право позивачу формувати за рахунок операцій з ними податковий кредит з ПДВ та валові витрати.
Також суд враховує, що реальність спірних в даній справі господарських операцій, та використання нафтопродуктів у власній господарській діяльності, шляхом реалізації кінцевому споживачу із прибутком (торговою націнкою), є підставою для включення витрат, пов`язаних з придбаннях таких нафтопродуктів до валових витрат позивача.
З урахуванням наведеного у сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у ході судового розгляду справи відповідач не довів обґрунтованість вказаних висновків перевірки та правомірність оскаржуваних рішень, прийнятих на підставі таких висновків.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сушко О.О.    Мацький Є.М.