УХВАЛА
 
08 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 621/2533/21
провадження № 61-9069 св 24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В. розглянув заяву судді Пророка В. В. про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є в спільній частковій власності,за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 листопада 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.       У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив:
 
1.1. поділити в натурі між співвласниками майновий комплекс загальною площею 773,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що є в спільній частковій власності;
 
1.2. виділити у власність ОСОБА_1 нежитлові приміщення комплексу: нежитловий будинок літ. А-1 (загальна площа 119,6 кв. м); адмінкорпус літ. Г-1 (загальна площа 40,7 кв. м); адмінкорпус літ. Д-1 (загальна площа 142,7 кв. м); склад літ. Ж (загальна площа 235,5 кв. м); склад холодильних камер літ. З (загальна площа 122,6 кв. м); ворота номер 1;
 
1.3. виділити у власність ОСОБА_2 нежитлові приміщення майнового комплексу: склад літ. З-1 (загальна площа 63,8 кв. м); гараж літ. Н (загальна площа 48,6 кв. м);
 
1.4. припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 ;
 
1.5. стягнути з відповідача судові витрати.
 
2.       03 листопада 2023 року рішенням Зміївського районного суду Харківської області позов задоволений:
 
2.1. Вирішено поділити в натурі між співвласниками майновий комплекс загальною площею 773,0 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ), що є у спільній частковій власності;
 
2.2. вирішено виділити у власність ОСОБА_1 нежитлові приміщення майнового комплексу: нежитловий будинок літ. А-1 (загальна площа 119,6 кв. м); адмінкорпус літ. Г-1 (загальна площа 40,7 кв. м); адмінкорпус літ. Д-1 (загальна площа 142,7 кв. м); склад літ. Ж (загальна площа 235,5 кв. м); склад холодильних камер літ. З (загальна площа 122,6 кв. м); ворота номер 1.  А у власність ОСОБА_2 нежитлові приміщення комплексу: склад літ. З-1 (загальна площа 63,8 кв. м); гараж літ. Н (загальна площа 48,6 кв. м). Також припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на комплекс за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 );
 
2.3. вирішене питання про розподіл судових витрат.
 
3.       17 листопада 2023 року додатковим рішенням Зміївського районного суду Харківської області вимога представника позивача ОСОБА_3 про відшкодування позивачу ОСОБА_1 витрат на правову допомогу задоволена - стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн відповідного відшкодування.
 
4.       02 квітня 2024 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 листопада 2023 року - без змін.
 
5.       У червні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 листопада 2023 року, додаткове рішення Зміївського районного суду Харківської області від 17 листопада 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року, у якій заявниця просить скасувати оскаржувані судові рішення в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
 
6.       Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2024 року поновлений строк на касаційне оскарження відповідних судових рішень тавідкрите провадження у цій справі та витребувані з суду першої інстанції матеріали справи.
 
7.       Вказана ухвала, на підставі частини третьої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), була оформлена суддею Ситнік О. М., оскільки ОСОБА_4 , як суддя-доповідач у цій справі, не згоден з відкриттям касаційного провадження - на його переконання у відкритті касаційного провадження у цій справі слід було відмовити, про що детально описано в його окремій думці від 21 серпня 2024 року.
 
8.       Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями з метою приведення у відповідність складу постійної колегії справа розподілена колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
9.       18 серпня 2025 року суддя Пророк В. В. заявив про самовідвід у справі, оскільки є обставини, які можуть викликати сумніви в його об`єктивності та неупередженості.
 
10.   Суддя Пророк В. В. зазначив, що саме з підстав висловлення ним окремої думки щодо результатів розгляду касаційної скарги Верховний Суд вже відводив його від участі у розгляді справи № 757/7499/17-ц (провадження № 61?9313 св 20) (ухвала Верховного Суду від 20 березня 2024 року) та справи № 456/253/22 (провадження № 61-6231 ск 24) (ухвала Верховного Суду  від  12  липня  2024  року),  справи  № 461/6975/23  (провадження № 61-8129 св 24) (ухвала Верховного Суду від 06 листопада 2024 року) та справи № 2-750/11 (провадження № 61-7603 св 24) (ухвала Верховного Суду від 18 грудня 2024 року). Тому, оскільки в його окремій думці від 21 серпня 2024 рокубула фактично викладена його правова позиція щодо результатів розгляду Верховним Судом справи № 621/2533/21, задля недопущення виникнення обставин які могли б викликати у учасників справи, зокрема у  ОСОБА_2 , та сторонніх спостерігачів сумніви щодо неупередженості судді та забезпечення довіри учасників справи до судових рішень Верховного Суду, на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України, він й заявив про самовідвід від розгляду справи № 621/2533/21(провадження № 61-9069 св 24).
 
11.   ЦПК України в частині першій статті 2 регламентує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
12.   Частиною першою статті 39 ЦПК України встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
 
13.   Зокрема, згідно із пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
 
14.   Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
 
15.   Як зазначає Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення від 24 травня 1989 року у справі «Гаусшильдт проти Королівства Данії» (Hauschildt v. Denmark, заява № 10486/83, § 48)).
 
16.   Відповідно до статті 6 § 1 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї (далі - Конвенція) право на справедливий судовий розгляд вимагає слухання справи «незалежним та безстороннім судом» (рішення ЄСПЛ від 06 травня 2003 року у справі «Клейн та інші проти Нідерландів» (Kleyn and Others v. the Netherlands [ВП], заяви № № 39343/98, 39651/98, 43147/98 та 46664/99, §§ 190-192)).
 
17.   Стаття 6 § 1 Конвенції вимагає від суду у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість, зазвичай, означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, §§ 42, 44); рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta [ВП], заява № 17056/06, § 93).
 
18.   Існування неупередженості повинно бути визначено за наступними критеріями: суб`єктивний тест, що вивчає персональні переконання і поведінку конкретного судді, з метою визначення чи існувало неупереджене або суб`єктивне ставлення судді у конкретній справі. Відповідно до об`єктивного тесту визначається чи суд, а також, серед іншого, його структура, забезпечила відповідні гарантії для виключення легітимних сумнівів стосовно його неупередженості (зазначене вище рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікалефф проти Мальти», § 93).
 
19.   Також у рішенні ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine, заява № 33949/02, §§ 49-52) вказано, що наявність безсторонності відповідно до статті 6 § 1 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що під час вирішення того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
 
20.   Наявність безсторонності для цілей статті 6 § 1 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ від 24 травня 1989 року у зазначеній вище справі «Гаусшильдт проти Королівства Данії», § 46).
 
21.   Крім цього, згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і соціальної ради Організації Об`єднаних Націй від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі у розгляді справи у тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
 
22.   З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду зробила висновок про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заяви про самовідвід судді Пророка В. В.
 
Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
1.       Заяву судді Верховного Суду Пророка Віктора Васильовича про самовідвід задовольнити.
 
2.       Відвести суддю Пророка Віктора Васильовича за його заявою від участі у розгляді справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є в спільній частковій власності, за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 листопада 2023року та постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року.
 
3.       Передати цивільну справу № 621/2533/21для проведення повторного автоматизованого розподілу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                       В. В. Пророк 

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров