ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 208/2651/20
провадження № 51 - 2161км24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого                                              ОСОБА_1 ,  
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисників                                                  ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
                                                                       ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
засудженого                                              ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 8  березня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2024  року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020040160000083 за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, жителя  АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК, такого, що судимості не має, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Долина Юр`ївського району Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК, такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком суду ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією усього належного йому на праві власності майна. Строк відбування покарання ОСОБА_8 вказано рахувати з дня затримання, тобто з 10 березня 2020 року. Згідно ст. 72 КК (в редакції Закону № 2046-VIII від 18 травня 2017 року) зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 10 березня 2020 року, тобто з часу його затримання, і по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цим же вироком засуджено і ОСОБА_9 , рішення щодо якого не оскаржується.
Також, вказаним вироком вирішено цивільній позов потерпілого  ОСОБА_10 , судові витрати, а також долю речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 та  ОСОБА_9 ,будучи об`єднані єдиним умислом, вступили у попередню змову на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом вчинення нападу, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, по відношенню до ОСОБА_10 , а саме з метою заволодіння належними останньому майном (грошовими коштами), поєднаного із проникненням до житла потерпілого, до квартири  АДРЕСА_3 , підготувавшись до скоєння злочину шляхом вигадування приводу для проникнення у житло потерпілої особи та розподіливши між собою ролі, а ОСОБА_9 маючи при собі пістолет ("KWC" моделі "SAS PRO 2022"), для його використання під час нападу на потерпілого, діючи за попередньою змовою, прибули 13 січня 2020 року приблизно о 9:10 до квартири, розташованої за вищевказаною, за якою мешкав потерпілий ОСОБА_10 та стали чекати на останнього, який в зазначений час повертався до дому.
Коли потерпілий підійшов до вказаної квартири та відчинив вхідні двері до неї, ОСОБА_8 та  ОСОБА_9  назвавшись ОСОБА_10 працівниками комунальної служби, повідомили, що їм необхідно здійснити перевірку газового обладнання, яке знаходиться у приміщенні вказаної квартири.
Будучи впевненим що останні є представниками комунальної служби, ОСОБА_10 надав дозвіл останнім на вхід до приміщення квартири, вказавши місце розташування газового лічильника. Знаходячись в коридорі, біля кухні ОСОБА_9 , реалізуючи спільний протиправний умисел, спираючись на підтримку ОСОБА_8 , підійшов до ОСОБА_10 та наніс йому один удар рукою в область обличчя, від чого останній втратив рівновагу, але не впав. В цей час до ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_8 та разом з ОСОБА_9 повалили потерпілого на підлогу, перемістившись у кімнату, де стали утримувати останнього у положенні лежачи. Продовжуючи реалізацію свого спільного протиправного умислу, з метою придушення волі потерпілого до супротиву спираючи на підтримку один одного, ОСОБА_9 дістав пістолет із кобури, яка знаходилась у нього на поясі, застосовуючи до потерпілого погрозу застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я останнього, направив зазначений пістолет у напрямку голови потерпілого, висловивши загрозу його застосування, що останнім було сприйнято як реальна загроза його життю та здоров`ю, у зв`язку з чим він припинив чинити опір протиправним діям нападників.
Після цього ОСОБА_8 разом  ОСОБА_9 зв`язали руки та ноги ОСОБА_10 скотчем.
Продовжуючи реалізацію свого спільного протиправного умислу,  ОСОБА_9 , погрожуючи ОСОБА_10 , пістолетом, став вимагати грошові кошти. Після чого останній, побоюючись за своє життя та здоров`я, сприймаючи загрозу своєму життю і здоров`ю як реальну, повідомив останнім місце знаходження грошей, які знаходилися у кишені його кофти, в яку він був одягнений.  ОСОБА_9 дістав з кишені потерпілого гроші в сумі 20 000 грн, а також дістав гроші в сумі 1000 грн з гаманця, який також знаходився у кишені зазначеної кофти.
Заволодів грошовими коштами потерпілого на загальну суму 21 000 грн, тобто досягнув мету нападу, утримуючи майно потерпілого при собі, ОСОБА_8 та  ОСОБА_9  з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись майном потерпілого на власний розсуд.
В результаті дій ОСОБА_8 та  ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_10 заподіяно легкі тілесні ушкодження та завдано майнову шкоду на суму 21 000 грн.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а вирок суду без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що в основу обвинувального вироку покладено ряд доказів, які є недопустимим, оскільки отримані з порушенням вимог КПК. Вказує на порушення апеляційним судом п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК оскільки апеляційний розгляд відбувся за відсутністю потерпілого, який не був належним чином повідомлений про дату час апеляційного розгляду. Зазначає, що стороною захисту під час судового розгляду даного кримінального провадження двічі заявляла клопотання про необхідність додаткового допиту потерпілого, оскільки після допиту свідків, дослідження письмових доказів по справі й особливо - огляду речових доказів, виникли питання щодо обставин самих подій зі сторони захисту відповідно, проте судом апеляційної інстанції (після зміни головуючого судді) не було вжити необхідних та достатніх заходів щодо забезпечення присутності потерпілого під час апеляційного провадження. Вказує, що судом апеляційної інстанції порушено вимоги ст. 23 КПК, оскільки в ухвалі міститься посилання на пояснення свідка ОСОБА_11 , які ним були надані в суді першої інстанції, без врахування того, що в суді апеляційної інстанції останній суттєво змінив свої покази й відмовився від раніше наданих показів. 
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисники підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор частково підтримала касаційну скаргу захисника та просила призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог касаційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості й вмотивованості судового рішення, убачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 404 КПК, апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку щодо його відповідності нормам кримінального та процесуального законів, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
За вимогами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, на яких її визнано необґрунтованою.
Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права.
До того ж, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.
Недотримання вказаних положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Під час перегляду вироку щодо ОСОБА_8 та  ОСОБА_9 апеляційний суд зазначених вимог закону в повному обсязі не дотримався.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що сторона захисту не погодившись із вироком суду першої інстанції, подала апеляційні скарги в яких зазначали про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування своїх вимог сторона захисту вказувала на те, що показання свідка ОСОБА_11 є сумнівними. Зазначали також, що протоколи впізнання особи обвинуваченого є недопустимими доказами, оскільки не було зазначено ознаки, за якими буде здійснено впізнання, крім того 10 березня 2023 року потерпілий та свідки бачили обвинувачених у відділку в кайданах, як затриманих, при цьому вони знали, що їх викликано для впізнання. Вказувала на те, що при впізнанні потерпілим пістолету, останній не був попередньо допитаний стосовно ознак пістолету, при цьому згідно рапорту поліцейського від 13 січня 2020 року останній не міг впізнати пістолет, оскільки його не бачив. Крім цього сторона захисту зазначала, що відповідно до змісту даних, отриманих у оператора мобільного зв`язку ПрАТ  «Київстар», ОСОБА_8 та  ОСОБА_9 не спілкувалися між собою, не були знайомі і в районі місця вчинення злочину не були. Стверджувала, що судом першої інстанції безпідставно було відкинуті покази свідків сторони захисту, а обвинувачення ґрунтується лише на поясненнях потерпілого та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які є суперечливими.
Разом з цим суд апеляційної інстанції, погоджуючись з вироком суду першої інстанції та залишаючи апеляційні скарги сторони захисту без задоволення, ретельно не перевірив усіх доводів, і не навів переконливих мотивів на їх спростування, послався на ті ж самі докази, які оспорювались, не надавши їм власної оцінки, чим фактично продублював вирок.
Водночас, враховуючи, що вказані твердження сторони захисту, за умови їх підтвердження, можуть вплинути на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції щодо в тому числі ОСОБА_8 , відповідні доводи потребували ретельної перевірки з наведенням докладних мотивів визнання їх необґрунтованими.
Крім цього, в суді апеляційної інстанції було повторно допитано свідка ОСОБА_11 , який відмовився від свої попередніх показів та зазначив, що раніше надані ним пояснення, як під час його допиту на досудовому розслідуванні та під час проведення впізнання, так і під час допиту в суді першої інстанції, були надані ним за вказівкою працівників поліції. 
Разом з тим, апеляційний суд не зазначив у своєму рішенні про зміну показань вказаного свідка, при цьому погодився з висновком місцевого суду про те, що його показання, а також протоколи впізнання, згідно яких вказаний свідок впізнав в тому числі ОСОБА_8 як особу, яку він бачив біля будинку потерпілого у 13 січня 2020  року, є належними та допустимим доказами на підтвердження винуватості останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. 
Зазначене свідчить про формальний підхід апеляційного суду під час розгляду апеляційних скарг сторони захисту, а саме недотримання вимог ст. 419 КПК. Отже, під час розгляду справи суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.  438 КПК є підставою для його скасування, а тому касаційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Оскільки результати нового апеляційного розгляду можуть вплинути на становище засудженого ОСОБА_9 , суд касаційної інстанції вважає за необхідне в порядку ст. 433 КПК скасувати ухвалу апеляційного суду і щодо нього.
Під час нового розгляду апеляційному суду слід урахувати наведене, ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційній захисника, а також інші доводи в його касаційній скарзі, надати на всі з них умотивовані відповіді, оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Згідно положень ч. 3 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.
Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
При цьому колегія суддів не вирішує питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 , оскільки згідно наявної в матеріалах кримінального провадження інформації, останній проходить службу в ЗСУ.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                  ОСОБА_3