ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року	Львів	Справа № 380/9541/25 пров. № А/857/28005/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Носа С. П.
за участі секретаря судового засідання:           Скрутень Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року (суддя – Потабенко В.А., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – 30.06.2025), 
в адміністративній справі №380/9541/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , 
про скасування постанови, 

                                                            встановив: 

У травні 2025 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просив скасувати постанову від 25.04.2025 ВП №77206385 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в розмірі 5100,00 грн.. 
ОСОБА_1 надав суду першої інстанції письмові пояснення, у яких просив залишити без задоволення позовну заяву. 
На адресу суду першої інстанції, після ухвалення судом рішення, надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідач просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 адміністративний позов задоволено повістю. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу від 25.04.2025 ВП № 77206385. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом не надано належної оцінки обставинам справи. Зазначає скаржник, що оскаржувана постанова про накладання на позивача штрафу в розмірі 5100 грн. була винесена державним виконавцем саме за невиконання боржником основної вимоги виконавчого листа - проведення перерахунку індексації пенсії без застосування встановлених Урядом коефіцієнтів, а не її похідної - погашення заборгованості по пенсійній виплаті, як це стверджується судом. Накладення штрафу у разі невиконання без поважних причин боржником рішення суду є обов`язком посадової особи органу ДВС, який встановлюється з метою спонукання боржника належним чином виконати рішення. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду першої інстанції щодо скасування постанови про накладання штрафу є неналежним та необґрунтованим, таким, що порушує права апелянта та обмежує повноваження державного виконавця, визначених нормами Закону У країни «Про виконавче провадження». 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та винести нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому висловлює своє непогодження з вимогами та доводами апеляційної скарги. Вважає, що оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом повністю досліджено докази, що мають значення для справи зазначає. Просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі №380/9486/24 визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2024, як особі з інвалідністю внаслідок війни, з встановленням збільшення пенсії на 25 відсотків з урахуванням індексації пенсії за 2022, 2023 та 2024 роки на визначений щороку Кабінетом Міністрів України коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 “Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення” з урахуванням виплачених сум. Зобов`язано ГУ ПФУ  у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2024 як особі з інвалідністю внаслідок війни, з встановленням збільшення пенсії на 25 відсотків з урахуванням індексації пенсії за 2022, 2023 та 2024 роки на визначений щороку Кабінетом Міністрів України коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 “Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення”, з урахуванням виплачених сум. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром. Зобов`язано ГУ ПФУ  у Львівській області здійснити з 01.03.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром та з урахуванням раніше виплачених сум. 
Це рішення суду від 07.10.2024 набрало законної сили 09.01.2025 і на виконання якого видано виконавчий лист №380/9486/24 від 20.01.2025. 
Постановою державного виконавця від 17.02.2025 відкрито виконавче провадження ВП №77206385 щодо виконання виконавчого листа №380/9486/24 від 20.01.2025 щодо зобов`язання ГУ ПФУ  у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2024 як особі з інвалідністю внаслідок війни, з встановленням збільшення пенсії на 25 відсотків з урахуванням індексації пенсії за 2022, 2023 та 2024 роки на визначений щороку Кабінетом Міністрів України коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 “Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення”, з урахуванням виплачених сум. 
Позивач зазначає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 у справі №380/9486/24 виконано частково. З 01.02.2025 розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 становив 31148,94 грн., доплата пенсії по рішенню суду за період з 01.03.2024 по 31.01.2025 становить 58087,37 грн., перерахунок проведено 20.01.2025. 
Постановою Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 25.04.2025 ВП №77206385 на ГУ ПФУ у Львівській області накладено штраф у розмірі 5100 грн. у зв`язку із невиконанням без поважних причин рішення суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії (а.с. 9). 
Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу, позивач звернувся з цим позовом до суду. 

Суд апеляційної інстанції погоджується висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного. 
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що  судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Згідно з частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. 
Частинами другою та третьою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII). 
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”. 
Стаття 18 Закону №1404-VIII покладає на виконавця обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з частинами першою, шістнадцятою цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. 
Частинами четвертою, п`ятою статті 19 Закону №1404-VIII встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. 
Боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. 
Згідно абзацу 1 ч.6 ст.26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). 
Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником. 
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. 
Згідно з частиною 1 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. 
Отже, колегія суддів зазначає, що виходячи із зазначених вище норм Закону №1404-VІІІ, підставою для накладення на боржника штрафу є встановлення державним виконавцем факту невиконання без поважних причин боржником рішення, яким його зобов`язано особисто вчинити певні дії. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що спірна постанова відповідача від 25.04.2025 у виконавчому провадженні №77206385 про накладення на Головне управління ПФУ у Львівській області штрафу 5100 грн. прийнята у зв`язку з невиконанням боржником без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, а саме, щодо виконання рішення суду в частині щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2024 як особі з інвалідністю внаслідок війни, з встановленням збільшення пенсії на 25 відсотків з урахуванням індексації пенсії за 2022, 2023 та 2024 роки на визначений щороку Кабінетом Міністрів України коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 “Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення”, з урахуванням виплачених сум. 
Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові відповідача на відповідність критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, апеляційний суд також зазначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
За змістом статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. 
Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: невиконання ним виконавчого документа (судового рішення); відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення). 
Отже, лише невиконання боржником рішення суду і саме без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України “Про виконавче провадження”. 
На час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено, по-перше, факт невиконання боржником судового рішення і, по-друге, відсутність поважних причин невиконання. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це об`єктивно перешкодило виконати судове рішення. 
Поважними, в розумінні норм Закону України “Про виконавче провадження”, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджується, що оскаржена постанова від 25.04.2025 ВП №77206385 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн була винесена після проведеного позивачем перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду, що підтверджується протоколом перерахунку пенсії від 20.01.2025 (а.с. 11). 
Із змісту цього протоколу перерахунку пенсії від 20.01.2025 видно, що із 01.02.2025 розмір нарахованої пенсійної виплати (із надбавками) ОСОБА_1 становить 48319,18 грн., а до виплати (із врахуванням постанови КМУ №1 від 03.01.2025) визначено суму 31148,94 грн.. 
Головним управлінням ПФУ у Львівській області на виконання судового рішення у справі №380/9486/24 проведено ОСОБА_1 доплату до пенсії за період з 01.03.2024 по 31.01.2025 у сумі 58087,37 грн., що стверджується розрахунком на доплату пенсії (а.с. 12). 
При цьому, виплата доплати буде здійснена після надходження коштів з державного бюджету, оскільки відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” такі виплати проводяться за рахунок коштів державного бюджету України. Можливість виплати нарахованої заборгованості по пенсійній виплаті не залежить від Головного управління Пенсійного фонду Україні у Львівській області. 
Таким чином правильно встановив суд першої інстанції фактичні обставини справи та сформував об`єктивні висновки про те, що в діях Головного управління Пенсійного фонду Україні у Львівській області станом на 25.04.2025 відсутні ознаки дій (бездіяльності) щодо невиконання рішення суду без поважних причин, зокрема, щодо виконання рішення суду в частині здійснення нарахування та виплати пенсії за розглядуваний період. 
Водночас, колегія суддів апеляційного суду враховує, що із змісту спірної постанови від 25.04.2025 ВП №77206385 (а саме, із абзацу першого мотивувальної частини цієї постанови) про накладення штрафу видно, що ніби-то Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області при виконанні рішення суду про перерахунок пенсії із 01.02.2025 визначило коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати за 2023 та 2024 роки, які не відповідають визначеними розмірами Кабінетом Міністрів України. 
Однак, таке формулювання державного виконавця у спірній постанові від 25.04.2025 являється неогрунтованим, оскільки в матеріалах справи немає і відповідачем не надано доказів, чи хоча б належного обгрунтування того, що проведений Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області перерахунок пенсії із 01.02.2025 (згідно протоколу від 20.01.2025) суперечить змісту виконавчого листа, який являється виконавчим документом саме у виконавчому провадженні ВП №77206385. 
Колегія суддів із змісту протоколу від 20.01.2025 про перерахунок пенсії із 01.02.2025 бачить, що Головним управлінням при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 деталізовано складові, які визначають кінцевий розмір пенсії. 
При цьому, у суду відсутні доказові дані про те, які саме коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати за 2023 та 2024 роки визначені Головним управлінням невірно, і що Головне управління умисно вчиняє дії (бездіяльність) щодо невиконання виконавчого листа без поважних причин, які б можна було вважати підставами для накладення на це Управління штрафу згідно статті 75 Закону №1404-VIII. 
Підсумовуючи встановлене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу від 25.04.2025 є необгрунтованою і протиправною, а тому підлягає скасуванню. 
На підставі встановлених у справі обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови від 25.04.2025 у виконавчому провадженні №77206385 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у розмірі 5100 грн.. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи третьої особи не спростовують викладених у судовому рішенні висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –
                                                          
                                                            постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року в адміністративній справі №380/9541/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування постанови – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. П. Нос  	
Повний текст постанови суду складено 25.09.2025 року