П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3492/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Воробйова Інна Анатоліївна 
Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
03 листопада 2025 року                                                                                 
                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
В березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом  до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.05.2024 р. №0634254-2410-0207-UA05100150000050790.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач безпідставно визначив податок на нежитлові будівлі, належні позивачу, оскільки податкове зобов`язання нараховано не на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкове  повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Вінницькій  області  від 28.05.2024 р. №0634254-2410-0207-UA05100150000050790.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1500,22 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного  управління  ДПС  у  Вінницькій  області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Згідно  договору купiвлi-продажу будiвель та споруд вiд 03.07.2009 та витягу про реєстрацiю права власностi на нерухоме майно вiд 23.07.2009,  позивач є власником комплексу будiвель та споруд по вул. Шевченка, 18, с. Тиманiвка, Тульчинського району, Вiнницької області.
Загальна площа належних будiвель та споруд згiдно договору становить 3731,9 кв. м.
В цілому комплекс будівель та споруд складається з:
- будинок плодоконсервного заводу (цегла) літ. "А", "А1", "А/П", "А1/П", "а", "а1", "а2", "а3", "а4", "а5", площею 1231,1 кв.м;
- контора плодоконсервного заводу з сітроцехом (цегла) літ. "Б", "Б/П", "б", "б1", "б2", "б3", "б4", "б5", площею 320,9 кв.м;
- склади плодоконсервного заводу, склад під склотару (цегла) літ. "В", "в", площею 323,7 кв.м;
- склад приміщення біля контори (глиноковальковані) літ. "Г", "г", площею 41,7 кв.м;
- вагова будка (цегла) літ. "Д", "д", площею 25,0 кв.м;
- склади від Горобця (цегла) літ. "Е", "Е/П", "е", площею 750,5 кв.м;
- гараж і майстерня (цегла, блок черепашник) літ. "Ж", "Ж1", "Ж2", "Ж3", площею 329,0 кв.м;
- насосна станція (цегла) літ. "І", "І/П", "і", площею 25,8 кв.м;
- Артезіанська скважина (блок черепашник) літ. "К", площею 6,5 кв.м;
- котельня (цегла) літ. "Л", "л", "л1", "л2", площею 216,5 кв.м;
- мазутсховище (цегла) літ. "М", "м", площею 162,7 кв.м;
- бункер соків (цегла) літ. "Н", площею 39,5 кв.м;
- металевий склад (метал) літ. "О", площею 254,1 кв.м;
- убиральня (цегла) літ "П", "п", площею 4,9 кв.м;
- ворота з хвірткою / металеві 15,0 м.кв., 1-2;
- ворота з хвірткою / металеві 21,3 м.кв., 3-4;
- ворота/металеві 19,4 м.кв., 5;
- огорожа/цегла 317 м.кв., 6-11;
- підпірна стінка 38,0 м.кв., 12;
- сходи/бетон 4 шт., 13-16;
- башня Рожновського/металева 25,0 м.кв., 17.
Відповідачем, згідно із пп.54.3.3 п.54.3 ст.54та пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 1 за 2023 рік, про що прийнято  податкове повідомлення-рішення від 28.05.2024 р. №0634254-2410-0207-UA05100150000050790.
Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належні позивачу приміщення, у повній мірі відповідають положенням класу 1251 "Будівлі промислові", підрозділ 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості" і, відповідно, не мають оподатковуватися, оскільки ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, клас 1251 "Будівлі промислові" рішенням Тульчинської міської ради Вінницької області від 16.06.2021 №794 не встановлені.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги податковий орган зазначає, що при нарахуванні податку на нерухоме майно ОСОБА_1 за 2022 рік Козятинський відділ податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок ГУ ДПС у Вінницькій області керувався тим, що база оподаткування об`єкта житлової та нежитлової нерухомості , в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно  та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПКУ).
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на правильність висновків суду першої інстанції та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПКУ платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПКУ контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПКУ визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПКУ).
Пунктом 266.2 стаття 266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПКУ база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.
Отже, Законом № 71-VIII запроваджено низку правових норм, що врегулювали питання справляння місцевих податків.
Згідно із пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону № 71-VIII, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що для нарахування податку на нерухоме майно має бути наявне рішення органу місцевого самоврядування.
При цьому, підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України регламентовано порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Дана норма визначає обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Разом з цим, норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).
Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.
Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.
Рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду. При цьому відповідно до пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.
А отже за умови дії підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте.
З урахуванням пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.
Водночас, враховуючи зміст норм Податкового кодексу України, Верховна Рада України не є уповноваженою на встановлення місцевих податків, оскільки відповідно до підпункту 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 Податкового кодексу України Верховна Рада України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.
Суд зауважує, що виключно місцева рада має компетенцію щодо прийняття рішень стосовно встановлення місцевих податків протягом бюджетного періоду, причому таке рішення набуває чинності лише з початку наступного бюджетного періоду, але з урахуванням приписів підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України. І лише з наступного бюджетного періоду контролюючі органи на підставі підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України можуть розпочати справляння місцевого податку.
За змістом пп. 266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Рішенням Тульчинської міської ради Вінницької області від 16.06.2021 № 794 "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Тульчинської міської територіальної громади" затверджено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.11.2024 р. у справі №120/1207/24, яке набрало законної сили, встановлено наступне.
«Водночас, державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.
Враховуючи те, що ДК 018-2000 є частиною чинного законодавства України та призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні, то він може застосовуватися для визначення статусу нежитлового приміщення, будівлі або споруди.
Суд наголошує, що ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення.
Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до ДК 018-2000 з кодом 12 "Будівлі нежитлові" включають групу 121 "Готелі, ресторани та подібні будівлі" клас 1211 "Будівлі готельні": 1211.1 - "Готелі", 1211.2 - "Мотелі", 1211.3 - "Кемпінги", 1211.4 - "Пансіонати", 1211.5 - "Ресторани та бари".
Разом з тим, відповідно до ДК 018-2000, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промислові".
До будівель промислових відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промислові", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості", 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Отже, вищевказані будівлі та споруди, які перебувають у власності позивача, відносяться до 1251 - "Будівлі підприємств харчової промисловості".
16.06.2021 Тульчинська міська рада Вінницької області прийняла рішення № 794 "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Тульчинської міської територіальної громади".
Вказаним рішенням встановлені ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, згідно додатка 2.
Водночас, згідно додатка 1, до цього рішення, на території ОТГ встановлено зони 1 та 2 розташування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості для встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
До зони 2 входить с. Тиманівка, на території якої і зареєстровані будівлі та споруди позивача.
Так, до класу 12 "Будівлі нежитлові" код 121 - "Готелі, ресторани та подібні будівлі" встановлено 0,8% ставки податку суми мінімальної заробітної плати.
Однак, як встановлено судом, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, клас 1251 "Будівлі промислові" рішенням Тульчинської міської ради Вінницької області від 16.06.2021 №794 не встановлені.
З урахуванням викладеного, у даному випадку відповідач протиправно відніс належні позивачу нежитлові будівлі до класу 12 - "Будівлі нежитлові" код 121 - "Готелі, ресторани та подібні будівлі", що призвело до неправильного розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Разом з тим, належні позивачу приміщення, у повній мірі відповідають положенням класу 1251 "Будівлі промислові", підрозділ 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості" і, відповідно, не мають оподатковуватися, згідно рішення органу місцевого самоврядування.».
Отже, як видно рішенням суду в іншій справі встановлено, що належні позивачу приміщення не мають оподатковуватися, згідно рішення органу місцевого самоврядування.
Національним законом України не визначено процедури та механізму кваліфікації об`єкту нерухомого майна у цілях справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема, у якості будівлі промисловості, складу, готельної будівлі, торгівельної будівлі, офісної будівлі тощо.
Тому, з огляду на положення ст.17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серков проти України" (заява № 39766/05) та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06) найбільш сприятливим для заявника приватної особи є кваліфікація об`єкту нерухомого майна за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, технічного паспорту на будинок або відповідного правочину (за яким об`єкт було набуто у власність), а не за розсудом контролюючого органу.
Податок, який визначено спірним рішення нараховано згідно рішення № 794 "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Тульчинської міської територіальної громади", однак судовим рішенням в іншій справі вже встановлено протиправність нарахування податку згідно такого рішення стосовно будівель, які належать позивачу. Адже, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, клас 1251 "Будівлі промислові" рішенням Тульчинської міська рада Вінницької області від 16.06.2021 №794 не встановлені.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремленого підрозділу ДПС залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.