Справа № 349/2038/24 
Провадження № 22-ц/4808/878/25
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

       Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
       головуючого судді                Баркова В. М.,
       суддів                                Томин О. О.,
                                       Максюти І. О.,
       секретар                        Петрів Д. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» адвоката Рокетської Світлани Володимирівни на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року у складі судді Рибій М. Г., ухвалене у м. Рогатині Івано-Франківської області, повний текст якого складено 17 квітня 2025 року, у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року позивач АТ КБ «Приватбанк» пред`явив до відповідачки ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 02 червня 2021 року між сторонами було укладено кредитний договір шляхом підписання ОСОБА_1 . Паспорту споживчого кредиту та Заяви про приєднання до Умов і правил банківських послуг, на підставі яких отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
На підставі укладеного договору відповідачка отримала платіжний інструмент - кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 01/25 та згодом кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 09/27. Відповідачка користувалась кредитним лімітом, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за його користування. У зв`язку із припиненням надавати позивачу своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, у відповідачки ОСОБА_1 станом на 04 листопада 2024 року виникла заборгованість у розмірі 34 152,13 грн., з яких 29 188,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4 963,41 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідачка відмовилась погашати вказану заборгованість, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 152,13 грн., з яких 29 188,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4 963,41 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Рішенням Рогатинського районного суду від 10 квітня 2025 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.
У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Рокетська С. В., посилаючись на неповне та необ`єктивне дослідження всіх обставин справи, неналежну оцінку доказів по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушенням норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Представник скаржника вказує, що суд першої інстанції не врахував, що списання коштів 31 грудня 2023 року з карти відповідачки ОСОБА_1 № 5168755461165264 в загальній сумі 27 280 грн. (+комісія) відбулося внаслідок розголошення конфіденційних даних, втрати «фінансового» номеру телефону та несвоєчасного звернення клієнта в банк з приводу втрати для убезпечення несанкціонованого доступу до Приват24, в результаті чого зловмисниками було змінено пароль на вхід в Приват24, здійснено вхід, збільшено кредитний ліміт та здійснено переказ коштів. Вказує, що всі потрібні дані для проведення платежів через мережу «Інтернет» були введені, транзакція окрема підтверджена паролем. Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією клієнта. При цьому, при даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону клієнта та іншої особистої інформації.
Хибним і необґрунтованим, на думку адвоката Рокетської С. В., є висновок суду першої інстанції про те, що жоден з наданих АТ КБ «Приватбанк» доказів не підтверджує обставини укладення сторонами кредитного договору, зокрема досягнення в письмовій формі згоди щодо розміру кредиту, його строку, розміру процентів, оскільки у підписаній ОСОБА_1 . Заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг міститься достатня інформація стосовно умов кредитування. 
Більш того, вказує представник АТ КБ «Приватбанк», долученою до матеріалів справи випискою по рахунку підтверджується, що відповідачка ОСОБА_1 до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за Договором. А тому посилання відповідачки про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.
Додатково зауважує, що відкрите кримінальне провадження за заявою відповідачки не є підставою звільнення її від взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. При цьому, за результатами розгляду кримінальної справи та у разі винесення судом вироку, відповідачка має право відшкодувати кошти шляхом стягнення з винної особи, якщо така буде встановлена.У відзиві на апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» відповідачка ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечує, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 10 квітня 2025 року без змін. Додатково вказує, що вона дійсно тривалий час користувалась послугами позивача і до неї, як до споживача, ніколи не було претензій. Зазначає, що про факт шахрайських дій невідомої особи із заволодіння її грошовими коштами, який відбувся 31 грудня 2023 року, вона невідкладно повідомила банк та правоохоронні органи, у зв`язку з чим її було визнано потерпілою у відкритому кримінальному провадженні. Також відповідачка ОСОБА_1 зауважує, що заборгованість перед банком, яка була у неї станом на 31 грудня 2023 року вона погасила платежами 03 січня 2024 року на суму 100 грн. та 22 січня 2024 року - на суму 6 680 грн.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судовою повісткою, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без її участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «Приватбанк» адвоката Рокетської С. В., яка просила скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції прийшов до висновків, що надані позивачем докази не підтверджують обставини укладення сторонами кредитного договору, зокрема досягнення в письмовій формі згоди щодо розміру кредиту, його строку, розміру процентів. А тому, оскільки кредитний договір між сторонами в письмовій формі не укладено, однак фактично він виконується, суд визнав його нікчемним. Також суд першої інстанції відхилив доводи позивача щодо порушення ОСОБА_1 своїх обов`язків згідно з умовами та правилами надання банківських послуг (поза тим, що не доведено сам факт їх підписання) в частині втрати «фінансового» номеру тощо, чи порушення відповідного законодавства, оскільки вони не стосуються предмету спору.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є споживачем банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» на підставі кредитного договору від 02 червня 2021 року, який був укладений між сторонами шляхом підписання Паспорту кредиту та Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 30-45).
На підставі вказаного договору відповідачці видані платіжні картки № НОМЕР_1 зі строком дії до 01/25 (Універсальна) та № НОМЕР_2 зі строком дії до 09/27 (Кредитна).
Із розрахунку заборгованості за договором б/н від 02 червня 2021 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , вбачається, що загальна заборгованість відповідачки за невиконання умов договору станом на 04 листопада 2024 року складає 34 152,13 грн., з яких: 29 188,72 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4963,41 грн.- заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 21-25).
Згідно інформації, наданої відповідачкою у відзиві на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що відносно грошових коштів на її рахунку вчинено кримінальний злочин.
Із виписки за договором №б/н за період 01 січня 2022 року - 04 листопада 2024 року вбачається, що 31 грудня 2023 року із платіжної картки № НОМЕР_1 було здійснено грошові перекази на суму 2 095,88 грн. та 26 138,93 грн. (а.с. 26)
Згідно постанови слідчого відділення поліції № 4 (м. Рогатин) Івано-Франківського районного управління поліції від 17 січня 2024 року відповідачку ОСОБА_1 визнано та залучено до участі у кримінальному провадженні №12024091210000005 від 03 січня 2024 року у якості потерпілої. Із змісту даної постанови вбачається, що 02 січня 2024 року за заявою ОСОБА_1 , розпочато кримінальне провадження за знаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Вказано, що 31 грудня 2023 року невстановлена особа, зателефонувавши із номерів мобільних телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 та представившись працівником ПрАТ «Київстар», під приводом оновлення мобільного зв`язку, шляхом обману та вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, дізнавшись реквізити платіжної картки ОСОБА_1 , оформила кредит в ТОВ «Споживчий центр» на суму 8000 гривень та заволоділа грошовими коштами в сумі 28 233 грн., які знаходилися на її платіжній картці НОМЕР_1 , емітованій АТ КБ «Приватбанк» (а.с.65).
Вказану постанову відповідачка ОСОБА_1 скерувала на адресу керівника Івано-Франківського відділення №18 АТ «Приватбанк», що підтверджується копією відповідної заяви (а.с. 64).
У засіданні апеляційного суду представник АТ «Приватбанк» Рокетська С. В. визнала факт звернення ОСОБА_1 до керівництва позивача з приводу шахрайських дій стосовно списання коштів з її карткового рахунку в день здійснення шахрайських дій.
Із матеріалів службової перевірки АТ «Приватбанк» щодо обставин списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що списання коштів здійснене за допомогою використання фінансового телефону клієнта чи іншої особистої інформації, яке на думку банку, відбулося внаслідок розголошення конфіденційних даних, втрати фінансового номеру телефону та несвоєчасного звернення клієнта в банк з приводу втрати для убезпечення несанкціонованого доступу до Приват24, в результаті чого зловмисниками було змінено пароль на вхід в Приват24, здійснено вхід, збільшено кредитний ліміт та здійснено переказ коштів (а.с. 114-118).
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі №567/3/22).
У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «… відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «… користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді
Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.
Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «… встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «… встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «… сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 липня 2015 року та 30 липня 2015 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 9 792,00 грн.
Доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій не урахували порушення відповідачем Умов та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що: «… суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення.
Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_1 на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню.
Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову».
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. [...] Ураховуючи те, що списання коштів відбувалося з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача - ОСОБА_1 , яка підключила на власному телефоні переадресацію на телефон невстановленої особи і тим самим надала можливість володіти інформацією про надіслані паролі, суди зробили обґрунтовані висновки про відмову у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 755/19068/15-ц (провадження № 61-34341св18) вказано: «… судами попередніх інстанцій з поданих сторонами доказів встановлено, що ОСОБА_1 платіжну карту не втрачала, ПІН та іншу інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не розголошувала і про несанкіоновані операції невідкладно проінформувала банк. Натомість АТ КБ «Приватбанк», незважаючи на встановлений за картою ліміт на розрахунки в мережі Інтернет у сумі 0 гривень, провів списання коштів з рахунку ОСОБА_1 і після її повідомлення про неправомірність цих операцій не відновив залишок коштів на рахунку. Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що позивач своїми діями або бездіяльністю сприяла втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно застосував до спірних правовідносин статті 1066, 1073 ЦК України, норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» і Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням та дійшов обґрунтованого висновку про обов`язок банка відновити залишок коштів на рахунку ОСОБА_1 з моменту повідомлення нею про здійснення несанкціонованих операцій».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21) зазначено: «… емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
Вищезазначена практика Верховного Суду при розгляді аналогічних справ наведена та застосована Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2024 року у справі 190/2037/23.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Водночас у розглядуваній справі не доведено, що ОСОБА_1 , як користувачка банківських послуг своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню фінансового телефону, втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати укладення договорів, у тому числі кредитних, за особовим рахунком та здійснювати платіжні операції, зокрема, збільшувати кредитний ліміт та знімати кредитні кошти.
Оскільки банком не доведено волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору, збільшення кредитного ліміту та отримання коштів за укладеним договором поза місцем проживання відповідачки, відтак і користування такими коштами, місцевий суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову. З огляду на те, що відповідачка не отримала кредит, відсутні підстави для стягнення з неї процентів за користування ним.
Також АТ КБ «ПриватБанк» не доведено, що він своєчасно повідомляв відповідачку про здійснення операцій за її картковими рахунками, як і не надано доказів того, що операція, заявлена відповідачкою як спірна, виконана згідно із усіма вимогами платіжної системи. Оскільки спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, і в ході судового розгляду іншого не встановлено, суд першої інстанції вірно вважав, що відбулося несанкціоноване списання коштів відповідачки, які вона фактично від банку не отримувала.
При цьому місцевим судом також вірно встановлено, що відповідачка зверталася як до позивача щодо несанкціонованого списання коштів з її рахунку, так і до органів поліції, якими за заявою позивачки розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, котре триває на даний час.
Аргумент в апеляційній скарзі про те, що правоохоронними органами не завершено досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо встановлення особи, яка здійснила шахрайські дії, не позбавляє АТ КБ «ПриватБанк» права звернутися до винних осіб із позовом про відшкодування збитків та не впливає на обґрунтованість відмови в стягненні заборгованості за кредитними договорами, які відповідачкою не укладались.
Відтак доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Рокетської Світлани Володимирівни - залишити без задоволення.
Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24 вересня 2025 року.

Судді                                                        В. М. Барков

       О. О. Томин

       І. О. Максюта