ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 202/9278/23
провадження № 51-926 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді                                  ОСОБА_1 ,
суддів:                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника                                                  ОСОБА_6 , 
засудженого                                       ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2025 року стосовно 
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя 

АДРЕСА_1 ),
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська вироком від 11 листопада 2024 року, залишеним без зміни ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2025 року, засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2861КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдатом військової частини НОМЕР_1 , 05 січня 2023 року приблизно об 11 год, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Рухаючись другорядною дорогою зі сторони с. Мемрик Покровського району Донецької області в напрямку перехрестя з головною дорогою автодороги сполученням «Знам`янка-Луганськ-Ізварине», ОСОБА_7 порушив пункти 2.1 (а), 2.9 (а), 16.11 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), на перехресті нерівнозначних доріг не дав дорогу автомобілю «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався головною дорогою, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21013», та допустив зіткнення із цим транспортним засобом.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пасажири автомобіля «ВАЗ 21013»  ОСОБА_9 помер дорогою до лікарні, ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Допущені ОСОБА_7 порушення вимог пункту 16.11 ПДР знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник ОСОБА_6 , не погодившись із судовими рішеннями через невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі його підзахисного внаслідок суворості, подав касаційну скаргу, в якій просить їх змінити, призначити засудженому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Свої вимоги захисник мотивував тим, що суд першої інстанції:
- призначив ОСОБА_7 суворе покарання;
- не врахував дані про особу ОСОБА_7 та думки потерпілих, які просили призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК та замінити його на службове обмеження на підставі ст. 58 КК;
- безпідставно не застосував положення ст. 69 КК.
Крім того, вказував на те, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів його апеляційної скарги та безпідставно погодився з висновками суду щодо виду та розміру призначеного місцевим судом ОСОБА_7 покарання.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали доводи касаційної скарги, просили пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання та застосувати положення ст. 58 КК.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржувані рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 2861 КК у касаційному порядку не оспорюються. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
У поданій касаційній скарзі захисник покликається на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі його підзахисного внаслідок суворості, просить врахувати низку обставин та призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі.
Згідно із ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Суди першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахували: 
- ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та наслідки, які настали;
- наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття;
- відсутність обставин, що обтяжують покарання;
- дані про його особу: ОСОБА_7 раніше не судимий, є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується опосередковано, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.
При цьому суд першої інстанції, зваживши на висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлений у постанові від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20), а також на підвищену суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, який не мав достатніх теоретичних і практичних знань та не отримав у передбаченому законом порядку посвідчення водія, що призвело до трагічних наслідків у виді смерті потерпілого ОСОБА_9 та отримання потерпілим ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
Разом із тим, колегія суддів касаційного суду за наслідками касаційного перегляду дійшла висновку про можливість зміни судових рішень та пом`якшення призначеного ОСОБА_7 основного покарання за ч. 3 ст. 2861 КК із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК.
Згідно з приписами вказаної норми кримінального закону за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 4421 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. 
Суд касаційної інстанції зважає на те, що ОСОБА_7 вчинив необережний тяжкий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.
Водночас, колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_7 : 
- повністю визнав свою вину, щиро розкаявся;
- вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину (донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 );
- є військовослужбовцем, призваний за мобілізацією 08 червня 2022 року, за місцем несення служби характеризується виключно позитивно, нагороджувався відзнакою Міністерства оборони України «Хрест сил територіальної оборони» (наказ № 103 від 21 січня 2025 року) та медаллю «За оборону рідної держави» № 44338 (наказ № 190р від 24 березня 2025 року);
- позицію потерпілих, які надали прокурору та суду згоду на укладення угоди про визнання винуватості з ОСОБА_7 та призначення йому покарання із застосуванням положень статей 69, 58 КК.
Також Суд бере до уваги посткримінальну поведінку засудженого, який продовжує нести військову службу в зоні бойових дій як оператор безпілотних літальних апаратів.
Встановлені обставини, що пом`якшують покарання засудженого, колегія суддів уважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тому з урахуванням зазначеного та даних про особу ОСОБА_7 , дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку про наявність достатніх підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 2861 КК основного покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК до 2 років позбавлення волі. 
Відповідно до ст. 58 КК покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе заміть обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.
Беручи до уваги конкретні обставини справи, всі вищезазначені дані про особу ОСОБА_7 , звернення до Верховного Суду тво командира військової частини НОМЕР_4 та службову характеристику про те, що військовослужбовець ОСОБА_7 зарекомендував себе з позитивної сторони, за спеціальністю підготовлений відмінно, має фахову підготовку та постійно вдосконалює знання за фахом, має високий рівень мотивації до військової служби й професійного самовдосконалення, здатний виконувати надскладні завдання та потрібен на лінії зіткнення, колегія суддів касаційного суду вважає за можливе застосувати у даному випадку положення ст. 58 КК та замінити призначене ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, з відрахуванням у дохід держави 20 відсотків його грошового забезпечення.
За цих обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій стосовно ОСОБА_7 підлягають зміні, а касаційна скарга захисника - частковому задоволенню. 
Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд
постановив:
касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11листопада 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 змінити.
Пом`якшити призначене ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 2861 КК основне покарання на підставі ст. 69 КК до 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 58 КК призначене ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 2861 КК основне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки замінити на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 роки з відрахуванням у дохід держави 20 відсотків його грошового забезпечення.
Під час відбування цього покарання засуджений ОСОБА_7 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                 ОСОБА_3